JANÁČKOVA AKADEMIE MÚZICKÝCH UMĚNÍ V BRNĚ
Divadelní fakulta Ateliér scénografie
Tradice masopustu a snaha o obnovu tohoto svátku v mém rodišti Bakalářská práce
Autor práce: Aneta Sabina Veselá Vedoucí práce: doc. Mgr. Jana Preková Oponent práce: doc. Mgr. Marie Jirásková, Ph.D.
Brno 2016
Bibliografický záznam VESELÁ, Aneta, Tradice masopustu a snaha o obnovu tohoto svátku v mém rodišti: bakalářská práce. Brno: Janáčkova akademie múzických umění v Brně, Divadelní fakulta, Ateliér scénografie, 2016. Vedoucí bakalářské práce doc. Mgr. Jana Preková.
Anotace Bakalářská práce Tradice masopustu a snaha o obnovu tohoto svátku v mém rodišti se zabývá tradicí masopustního rituálu. Jejím cílem je seznámení se s tímto tématem v takovém rozsahu, aby její znění bylo možné použít jako předobraz k vytvoření masopustního průvodu, a pokusit se tak obnovit tradici, která měla a má v naší zemi hluboké kořeny.
Annotation Bachelor thesis The recovery efforts about tradition carnival festival in my native village deals about tradition carnival ritual such a large extent to its wording could use as prototype carnival parade and try to restore tradition, which had and still has deep roots in our country.
Klíčová slova Tradice, masopust, maska, průvod, slaměný, žito, koblihy.
Keywords Tradition, carnival, mask, parade, straw mask, rye, donuts.
Prohlášení Prohlašuji, že jsem bakalářskou práci zpracovala samostatně a použila jen prameny uvedené v seznamu literatury. V Brně dne 22. května 2016
Aneta Sabina Veselá
Poděkování Na tomto místě bych ráda poděkovala úrodné půdě na naší zahradě a vzklíčenému semenu. Dále bych chtěla poděkovat sádlu a oleji, ve kterém se mi podařily usmažit přenádherné a sladké koblihy. V neposlední řadě patří poděkování mé rodině a mým blízkým za poskytnutí pomoci při výchovných radách nebo při vyplnění nepříjemného dotazníku.
Obsah ÚVOD.............................................................................................................................................. 6 I.
MASOPUSTNÍ TRADICE .................................................................................................... 8 1.1. CO JE TO TRADICE ............................................................................................................. 8 1.2. CO ZNAMENÁ TRADICE PRO MĚ ..................................................................................... 9
II.
HISTORIE MASOPUSTU .................................................................................................. 10 2.1. ODKAZ NA POHANSKÝ PŘEDOBRAZ MASOPUSTU .................................................... 10 2.2. VZNIK NÁZVU .................................................................................................................. 10 2.3. MASOPUST ....................................................................................................................... 11 2.4. OBDOBÍ MASOPUTU........................................................................................................ 14 2.4.1. CÍRKEVNÍ MANIPULACE ................................................................................................... 14 2.4.2. TŘI MASOPUSTNÍ DNY ...................................................................................................... 14
III.
MASOPUSTNÍ OBYČEJE ............................................................................................. 16
3.1. OSTATKOVÉ PRÁVO ........................................................................................................ 16 3.2. PRŮVODY MASEK ........................................................................................................... 16 3.3. POCHOVÁVANÁ BASA .................................................................................................... 17 3.4. KARNEVALY ..................................................................................................................... 17 3.5. MASOPUSTNÍ JÍDELNÍČEK ............................................................................................. 18 IV.
MASOPUSTNÍ MASKY A JEJICH VÝZNAM ............................................................. 19
4.1. MASKA ............................................................................................................................. 19 4.2. CHOZENÍ LIDÍ PŘESTROJENÝCH ZA ZVÍŘATA V OBDOBÍ VÁNOČNÍM A MAS. ....... 20 4.3. MASOPUSTNÍ MASKY V ČECHÁCH A NA MORAVĚ ..................................................... 22 V.
POHŘEBENÁŘ NEBOLI SLAMĚNÝ ........................................................................... 27 5.1. ŽITO A JEHO VÝSEV ....................................................................................................... 28 5.1.1. PŘÍPRAVA PŮDY A VYTVOŘENÍ ZÁHONKU ............................................................................ 28
VI.
MOJE RODNÁ VESNICE.............................................................................................. 29
6.1. HISTORIE A VZNIK OBCE NĚMČICE .............................................................................. 30 6.2. KULTURNÍ ŽIVOT V NAŠÍ OBCI ZE ZÁPISKŮ NĚMČICKÉ KRONIKY ......................... 31 VII. MOJE SNAHA O OBNOVU TRADICE MASOPUSTU ............................................................ 34 7.1. JAK SI PŘEDSTAVUJI PRVNÍ POKUS O NASTOLENÍ MASOPUSTNÍ TRADICE ........... 36 ZÁVĚR ......................................................................................................................................... 37 SEZNAM PŘÍLOH .......................................................................................................................... 39 Seznam obrázkových příloh .................................................................................................... 54
Úvod K tomu abyste si začali uvědomovat, jak vám tradice chybí ve vašem okolí, stačí zhlédnout dokumenty v ČT 1 věnované lidovým zvykům a tradicím. Nedokážu přesně vysvětlit můj zájem o lidové tradice, ale asi to pramení z toho, že pokud se cokoli týkající se folkloristiky a jejího vymizení nebo zkrášleného znovuzrození objeví v televizi, pláču a nejde to zastavit. S masopustem jsem se seznámila na druhém stupni základní školy, a to náhodným zjištěním a přinucením mého otce k tomu, aby mě na konanou akci do blízké Litomyšle dovezl. Jednalo se spíše o estrádu pro městské občany. Předváděla se zde skupina lidí, kteří udržují masopustní tradice na nedalekém Veselém kopci, jehož masopustní průvod s maskami byl zapsán roku 2010 do nehmotného dědictví UNESCO. Masky se na Hlinecku udržují už více jak 190 let. Do dnešní doby je také uchován proces předávání si dědictví této tradice generace na generaci po svých otcích. Inspirací pro nápad obnovy tohoto svátku se stal zhlédnutý dokument v České televizi z pořadu Folklorika o založení masopustu v Roztokách u Prahy. Zásluhu na položení základu masopustu má Jitka Tichá, která má se zakládáním této tradice bohaté zkušenosti a je i mnohdy zvána, aby pomohla s jeho organizací i v jiných městech. Inspirací a předobrazem jí byl Čeněk Zíbrt a jeho Veselé chvíle v životu lidu
českého.
Díky
překreslením
základním
masek
výtvarnicí
Miladou
Neškvařilovou Borárošovou vznikly návrhy, které se pak dále dotvářely pomocí workshopu matek s dětmi. Nejprve masky vytvarovaly pomocí hlíny a následně nakašírovaly. Jejich velkým předobrazem ve výrobě masek se stalo divadlo Bread and Puppet Theater. Masopust se u nich tak vžil, že se podařilo zapojit místní obyvatele, ale i návštěvníky z okolních vesnic a dokonce i cizince. Na počátku se slavnost pořádala jenom jeden den, ale s rozmachem a nárůstem návštěvnosti se celé oslavy rozšířily na dny dva. První den se obcházelo od domu k domu a den druhý byl velkolepý průvod částí města pro každý rok jinou, jelikož není možné obejít všechny domácnosti. Nejednalo se jenom o promenádu, ale šlo také o snahu inscenovat přesně daný scénář masopustu. I když vše pojali poněkud velkolepěji, oceňuji a závidím, jakým způsobem se jim podařilo zaujmout a zainteresovat lidi do spolupráce. 6
Tato bakalářská práce má sloužit mně samotné k uchopení tohoto tématu a k pozdějšímu aplikování do mé rodné vesnice. Nejedná se sice o absolutně umělé vložení tradice, ale pokud se někde přestane na určitou dobu svátek dodržovat, vymizí, a tím je také možné vytvořit novou podobu.
7
I.
MASOPUSTNÍ TRADICE
1.1. CO JE TO TRADICE Tradice (lat. traditio < tradere předávat) znamená předávání, a to nejčastěji mezigenerační předávání poznání, schopností, obyčejů či mravů v rámci kultury nebo skupiny. Slovo se neužívá pouze v jediném významu. Rozumí se jím: 1. to, co se předává (traditum); 2. proces předávání (tradendum); 3. zvyklosti, konvence, obyčeje.1 Zvyky a obyčeje se obvykle spojují s venkovským prostředím, nesou tedy označení ,,lidové“. Obyčeje dělíme na společenské a rodinné. Mezi rodinné patří hlavní události v životě člověka, jako je narození, křest, svatba, úmrtí. Společenským obyčejům přikládáme větší význam, neboť provázejí život každého člověka už od pravěku. Jedná se tedy o kalendářní zvyky nebo výročí. Mnohé se vážou na běh slunce a proměny přírody během roku a souvisí také se zemědělstvím jako zdrojem obživy. Způsob práce v zemědělství se odráží také do způsobu obyčejů. Také díky tomu se objevuje stagnace na tradici cokoli měnit. Od husitských válek započala proměna mnoha svátků od rozpustilých zábav k střídmé oslavě spojené s půstem. V 19. století se objevují nové prvky, díky národnímu a národnostnímu uvědomění. Dosud starobylé a chudé svátky se přeměnily na honosnější a zdobnější. Kronikáři nezaznamenávali lidové zvyky neboť pro ně byly zažitou součástí a nepovažovali to za důležité. Dochovaly se spíše ojedinělé zlomky. Informace o svátcích lze čerpat spíše z vydávaných zákazů, kde se objevují i texty s přímým popisem svátku.
1
Wikipedie /Otevřená encyklpedie[online]. Poslední změna 25.12.2015.[Cit. 19.5.2016]. Dostupné z https://cs.wikipedia.org/wiki/Tradice
8
1.2. CO ZNAMENÁ TRADICE PRO MĚ Pod pojmem tradice si představuji sváteční období, které se opakovaně koná každý rok a má historický kontext. Mezi tradice bych zařadila Velikonoce a Vánoce, neboť jsou stěžejními svátky a jsou to i rituály, které se u nás dodržují, ale nejsou v takovém povědomí jako třeba pálení čarodějnic. Mnoho lidí vnímá zapálení ohně jen k možnosti ohřátí si špekáčků a dál už nad ničím nepřemýšlí. Nezajímá je, proč se tak činí, ale chápou tento průběh za součást tradice už od dětství a považují ho za samozřejmý. Pro mě osobně jsou tradice důležité a snažím se je doma trochu oživit pranostikami nebo pověrami, které se na daný den svátku předpovídají. Samozřejmě se věnuji výrobě předmětů, které jsou určené k obdarování koledníků. Za svoji specialitu považuji s láskou vázané vajíčka v punčochách, vařené v cibulovém odvaru. V naší domácnosti je nemyslitelné, aby nebyl o Velikonočním pondělí na stole pečený beránek, mazanec nebo jidáše. Spousta sousedů si vychvaluje naše velikonoční perníčky, které pečeme i na Vánoce, ovšem s tvary jako je kapřík a prasátko. Pečení je pro mě důležitou složkou slavení tradice. Jedná se o radost z přípravy a samotného postupu pečení. Je uspokojením mít na stole něco, čím můžete okolní lidi podarovat. Můj postoj je samozřejmě ovlivněn pozorováním již od mládí, tedy od období, v němž moje matka byla hlavní aktérkou, a předávala tak zažitou tradici z její rodiny do naší. Vnitřní a hlubší zainteresování do chodu tradic je v naší rodině spjaté s životem na vesnici a s naším malým hospodářstvím. Vážíme si věcí jinak než ostatní měšťané a dokážeme vzdát velký dík za to, když se podaří něco vypěstovat a následně zpracovat a pochutnat si. Zařadila bych zde i tradiční řemesla, která u nás předával otec mým bratrům, jako je pletení košů, košťat, pomlázek. Souvislost se zručností člověka je v pojmu tradice také velmi důležité. Je nadmíru jasné, že jsem velmi ovlivněna chápáním tradice jako něčeho, co se musí udržovat a opečovávat. Sice se v naší rodině setkávám s názorem, který odporuje tomu mému, protože je přece jenom dnešní doba na vesnici zaměřená na sportovní aktivity a ne na starání se o domácnost. Tradice totiž slouží i jako udržování pospolitosti rodiny a okolních obyvatel. Slouží k symbióze.
9
II.
HISTORIE MASOPUSTU
2.1. ODKAZ NA POHANSKÝ PŘEDOBRAZ MASOPUSTU Indiculus superstitionum et paganiarum objasňuje kulturní poměry na začátku období středověku. Je zapsán v rukopise č. 577 ve Vatikánské knihovně v Římě, pojmenován Kodex Palatinu. Obsahuje usnesení germánského koncilu v Lestinnes z roku 742 n. l. a 30 úryvkových nadpisů. Jedná se o stručné záznamy o pověrách a pohanských obyčejích, které patrně církev zapovídala. Nás ovšem zajímá nápis s číslem III. De spurcalibus in Februario, ve kterém byly patrně zapovídány obřady a obyčeje slavené v měsíci únoru. O jaké se jedná, se v zápisu nepíše. Záhadou je také samotné slovo ,,spurcalia“, o jehož výkladu se vedou mnohé spory. Jedním z výkladů je, že míněnou slavností je slavnost pohanská na počest boha slunce, tedy na počest zimního slunovratu. Název „spurcalia“ se všeobecně používal při označení hodokvasu a s ním spojeného zabíjení zvířat, hlavně vepřů. Dodnes se v jižním Německu a v Holandsku nazývá únor Sporkelmaend, Sporkel. Vědec Saupe ovšem nevěří těmto výkladům a slovu ,,spurcalia“ dává význam pohanských ohavností (lat. spurcus). Tento svátek však podle něho nebyl slaven na počest bohyně Spurte, Saupe se přiklání spíše k tomu, že je tím míněna únorová slavnost na počest nebožtíků, která souvisí s oslavou příchodu jara.2 2.2. VZNIK NÁZVU Synonymem pro masopust je slovo karneval, které v románském jazyce znamená – carne (maso) – vale (odejít).
Jiné vysvětlení najdeme v latinském
sousloví carrus navalis, což znamená loď bláznů. Na sklonku středověku byly emocionální výkyvy, neuróza či podivínství chápáno ve společností tolerantněji a takový podivín byl ponechán společností na pokoji a mohl si dělat, co chtěl. Lodí se míní mobilní domov, ve kterém se emocionálně vyhrocení jedinci plavili po říčkách nebo velkých řekách střední Evropy. Když loď zakotvila ve městě, tlupy obcházely stavení, byly totiž závislí na 2
ZÍBRT, Čeněk, Seznam pověr a zvyklostí pohanských z VIII. Věku, Praha, Akademia, 1995, str.2930.
10
obdarování. Občas někoho nového přibrali a plavili se k dalšímu přístavu. Masopustu se říká také Fašank, česky Končiny, Vostatky nebo Ostatky. Název vychází z toho, že se nejvíce pije a hoduje v posledních dnech, které ostaly před obdobím půstu. Na Moravě se označuje pojmenováním jako Fašank, Fašinek nebo Ostatky. Jedná se o zkomoleninu německého Fasching. 2.3. MASOPUST Zima, zejména lednový a únorový měsíc, se překonávala našim předkům jen velice obtížně. Předkové byli závislí na úrodě, kterou sami zaseli, sklidili a dobře uskladnili. Ovšem nikdy neměli jistotu, zda jim zásoby vydrží a zda v jarních měsících budou mít co zaset. Nikdo by nepředpokládal, že by se zrovna v tomto obávaném a nepředvídatelném ročním období chtělo někomu slavit tak rozpustilý svátek, jako je právě masopust, a přesto se v našich krajích slaví přes 800 let. V dnešní době nemáme starost o naše zásoby, jídlo si obstaráme bez problémů i v chladném, neúrodném čase. I když masopust ztrácí svůj kontext, tak se stále v některých krajích udržuje a v dnešním století nastává i pozvolně jeho nová obnova. Zimní období se už pro některé lidi mohlo zdát nekonečně dlouhé a zatoužili po troše optimismu. Chtěli popustit uzdu neřestem a také mít příležitost k nezřízenému hodování. Pokrmy zajišťovaly hlavně zabíjačky, prováděné na tučný čtvrtek, které byly přípravou na následné oslavy, jež nastávaly o 5 dní později. Masopust patří mezi starobylé svátky, i když jeho kořeny nejsou zcela známé. Nejstarší doklady pocházejí ze středověku, ale je pravděpodobné, že svátek navazuje na starověké bakchanálie na počest boha úrody a vína Dionýsa (Bakcha), nad nimiž se pohoršoval i římský senát. Přízvisko pro boha znělo ,,třeštící“. Časem se nespoutané masopustní oslavy staly pro římský senát synonymem pro orgie a bylo žádoucí je zakázat. Podobné oslavy známe z jižní Evropy ještě z raného středověku. Středověký masopust byl uvolněný, čemuž přispívalo i všeobecné přesvědčení, že během jeho oslav je povoleno porušovat církevní zákazy a nařízení o chování správného křesťana. Církev se snažila tyto oslavy nejprve zcela vymítit, anebo je alespoň změnit na církevní svátek a omezit je na akce konané v kostelech. Nepodařilo se a masopust zůstal nábožensky nezávislým svátkem. Svátek se neslavil se jenom ve vesnickém prostředí, ale byl i oblíbeným 11
povyražením urozených vrstev. Maškarní zábavy se pořádaly i ve šlechtických sídlech a na panovnických dvorech, včetně Pražského hradu. O jedné takové si hrabě Černín zapsal do deníku: „Dvorní rada Kinský všechny překvapil, když za povětrnou ženštinu přišel převlečený. A žádného mužského na plese nenechal na pokoji.“3 Ve městech byly v renesanci oblíbené žákovské hry, jejichž základním motivem byl soud nad opilcem Bakchem. Ve městě i na venkově se od středověku pořádaly průvody masek, hostiny a taneční veselice. V renesančních městech se často parodovali neoblíbení úředníci, mnoho lidí se také převlékalo za blázny a fantaskní postavy, také proto se někdy masopustu říkávalo svátek bláznů. Masopust nebo Bakchus se staly symbolem opilství, neboť se jednalo o svátek jídla a pití. Český středověký kazatel Tomáš Štítný ze Štítného označil na konci 14. století tyto oslavy za „hod ďábelský“. Francouzský kazatel Oliver Maillard prohlásil: „Tito bídní křesťané otupělého ducha a těla, kteří se po tři dny cpou jídlem, oddávají se neřestem, opilství a dalším zhovadilostem, se nacpou až k prasknutí a v tomto hýření neustanou až do půlnoci na masopustní úterý. Teprve pak budou vůbec schopni začít dodržovat velikonoční půst.“4 Dochovaly se i další kritiky církevních mravokárců, ale nebyly nic platné a masopust se slavil stále stejně. O původu masopustního reje napsal Šimon Dačický v Prostopravdě. Masopust prý je věc pohanská. „Vloudíla se do křesťanstva skrze Antikrista zlého, bezbožné nálezky jeho… Hrozná, přehrozná je pokuta bezbožných masopustníkův od satana: Neb on masopust vymyslil, Papež jej v kalendář bolestil, tím církev křesťanskou zlehčil.“5 Nejstarší zmínkou o masopustu v Čechách je zmínka od Vlacha Henrica de Isernia, který byl ve službách Přemysla II. v 2. polovině 13. století. V té době byl v Praze zřízen spolek Lacrum Venerik almae palatinum. Spolek měl svého císaře a členy císařského dvoru, muže vesměs duchovního stavu. ,,V jednom listě vyzývá – císař řeholnice, aby v poslední dni masopustní, které prý se přiblížily, oděly se po
3
VONDRUŠKOVÁ, Alena. Český lidový a církevní rok. Vyd. 1. Brno: Moravská Bastei Moba, s. r. o., 2015, str.76. 4 tamtéž 5 ZÍBRT, Čeněk, Staročeské výroční obyčeje, pověry, slavnosti a zábavy prostonárodní – pokud o nich vypravují písemné památky až po náš věk, Praha, 1889, str. 19.
12
světsku, nalíčily se dostatečně a ve dne v noci po ulicích se sháněly a rozkošem se oddávaly. Další zmínky o masopustu nalezneme u Šťítného: „Slavie hod tento masopustní v křivém zabylstvě (118a). Na masopust připravují si nové, drahé šaty, více než jim stačí jmění. Často mezi mužem a ženú vtrhne se nechuť, ana chce nákladu snad většiemu k svým tancóm a k svej chlípě nežli stačiti mohú jich úroci (118a).“6 Tyto citáty odkazují na hýřivost za kostýmy, čehož běžným následkem bylo i zadlužení. Důležitou zmínkou je také zápis z renesanční knihy, kde je doloženo, jakých šprýmů si lidé dovolili. Zápis z renesanční městské knihy: Soused Krumhauser v čase masopustním se dopustil ublížení na svém sousedu Matyášoví, kterýž za medvěda přestrojen byl a s maskami v jeho domě šeredil. A když řečeného Matyáše v udírně zastihl, anž mu druhou kýtu šunky žere, tu naň udeřil, ať toho hned nechá. Ale Matyáš mu odvětil, že je medvěd, a proto bude dál žráti. Tehdy soused Krumhauser zle Matyáše kostí od šunky dobil, že jest se musel několik týdnů v lože léčiti. V šenku o masopustu jakýs cizí tovaryš uhlídal, že pekař Prchlík je za kozla přistrojen. A když zmožen pitím pekař usnul, z něho maškarádu sejmul, sám se do ní přistrojil a pak jeho ženu ven vyvedl a tam s ní v zahradě nečestně nakládal a ona nic se nebránila, neboť myslela, že jest to její muž. A tu jest se pekař Prchlík vzbudil a ženu svou hledal. A když ji v zahradě před šenkem při tom skutku necudném zastihl, tu chtěl onoho tovaryše ubít, ale on mu do tmy utekl.7 Je důležité také zmínit sousední Německo, kterým jsme byli ovlivňováni. Z němčiny jsme také přejímali značné množství pojmenování, právě tak i pro masopust. Můžeme se domnívat, že tradice na německém území sahá až do 12. století. V Německu se koná několikahodinový průvod, který má určenou trasu středem města. Tvoří ho alegorické vozy s tématem zaměřeným především na současnou politickou situaci a kulturní scénu doma i ve světě. Také se zde koná
6
ZÍBRT, Čeněk, Staročeské výroční obyčeje, pověry, slavnosti a zábavy prostonárodní – pokud o nich vypravují písemné památky až po náš věk, Praha, 1889, str. 22. 7 VONDRUŠKOVÁ, Alena. Český lidový a církevní rok. Vyd. 1. Brno: Moravská Bastei Moba, s. r. o., 2015, str. 78.
13
volba ,,fašankového“ prince a princezny. 2.4. OBDOBÍ MASOPUTU Pod slovem období se míní doba od Tří králů až do začátku postní doby. V podstatě nemá mnoho společného s liturgií, ale je plně podřízeno křesťanskému kalendáři kvůli nepravidelnému datu velikonočního svátku v období 1. 2. – 7. 3. Dříve se slavilo jen 2 dny, a to v pondělí a úterý. Masopust není církevní svátek, byl ale zařazen do církevního kalendáře. Určuje se podle Velikonoc, které jsou pohyblivým svátkem a zpravidla se konají v rozmezí od 1. února do 7. března. Novodobým prvkem je posunutí samotného svátku na víkend. Svátek se už také nestává symbolem končící zimy, ale slouží pouze k zábavě. 2.4.1. Církevní manipulace S masopustem se snažila manipulovat církev, ve středověku se jednalo o pokusy přemístit část oslav do kostelů a klášterů, nezdařilo se. Zařazením masopustu mezi církevní svátky by se pak dal určovat jejich termín. Církev se snažila hlavně orientovat na postní období a vytvářela tak nátlak na věřící. V baroku se věřící v poslední den masopustu chodili vyzpovídat do kostela a vyznat se tak ze svých hříchů. Získali rozhřešení a odpuštění před postním obdobím. Masopust se přes veškeré snahy nepodařilo zcela přizpůsobit liturgickým předpisům pro všechny vrstvy obyvatel. Šlechta a panovníci pojali masopust jako karnevalové zábavy v maskách. V masopustních průvodech se často objevovalo parodování neoblíbených úředníků. Směšné masky měly vystihovat lidské vlastnosti, typické lidi vykonávající profesi úředníků. 2.4.2. Tři masopustní dny Tučný čtvrtek Čtvrtek před masopustní nedělí se nazývá tučný, neboť bylo důležité, aby byl dodržován pestrý jídelníček, a to včetně masa. V této době se také začala za masopustní jídlo považovat pečená husa. Panovalo přesvědčení, že 14
člověk musí jíst co nejvíce, aby byl celý rok při síle. Původně se jedlo hovězí, jehněčí a zvěřina. Od 19. století nastoupila obliba zabíjaček a s nimi spojených jídel, jako jsou především vepřová pečeně s knedlíky a zelím zapíjená pivem. Taneční neděle Hlavní zábava začínala v neděli po obědě a pokračovala až do druhého dne. Leckde začínaly zábavy v sobotu a končily v pondělí. Konaly se také zvláštní zábavy jen pro svobodnou mládež. Na Chodsku se konaly babské bály věnované vdaným ženám. Nadšení z tance dodnes připomíná přísloví: jak budou tanečníci vysoko vyskakovat, takové vyroste toho roku obilí nebo len. Ve městech byly příznačné taneční zábavy, masopustní plesy tzv. reduty. Své plesy s průvody pořádaly i různé spolky a řemeslnické cechy v Praze od 18. století. Často se také plánovaly v tomto čase svatby, neboť bylo příhodné roční období a mnohem více času na zábavu. Maškarní úterý Vyvrcholením masopustu byl průvod maškar nebo divadelní žákovské hry konané spíše ve městech. Od renesance až po baroko byl jejich oblíbeným námětem soud s opilcem Bakchusem. Hlavní částí hry bylo čtení obžaloby se spoustou vtipů a narážek na sousedy. Jejím vrcholem bylo vykonání trestu, např. symbolické utopení v kašně na náměstí. Starobylým a rozšířeným zvykem bylo stínání kohouta. Tento zvyk byl spíše udržován mládeží na venkově až do 2. poloviny 19. století. Nešlo o nevinnou hru, ale o skutečné usmrcení zvířete. Kuriózní se jeví také zaznamenaný zvyk z Kolovče u Domažlic, kde stavěli tzv. babský mlýn. Do něj mlynářská chasa nastrkala pochytané báby a za chvíli z něj vyšla mladá děvčata. Celý proces byl ovšem zinscenován tak, že mladá děvčata byla převlečena do babských šatů a v příznačnou dobu vyskákala z dřevěného mlýna. Na Boleslavsku mládež inscenovala alegorickou svatbu i s pohoštěním, na kterou vybrala děvčata obchůzkou po vsi jídlo a peníze. Tento obyčej se zde nazýval Šedívek. Na Krumlovsku zase chodil Masopust s devíti společníky, jako byl: Ječmínek; Masař; Chlebař; Vaječník apod. Tyto postavy podle svých jmen sbírali výslužku. 15
Chodské voračky (maškary) původně obcházely s pluhem a symbolicky oraly. Jednalo se o magický obyčej před zahájením prací na poli.
III. Masopustní obyčeje Do masopustních dnů spadaly také oslavy ukončení přástek, jež se nazývaly kužel, rozchodník, kuželové vesele, přeslička, dlouhá noc apod. Přástky začínaly o adventu a trvaly celou zimu. Scházely se při nich ženy a dívky, předly na kolovratech, zatímco muži vyprávěli nebo hráli různé hry, které ovšem nebyly tak nevinné. Díky těmto hrám byla i řada zákazů přástek. V některých krajích se vyhlašovala nejlepší přadlena „velké noci“. Za odměnu dostala nazdobený vrkoč z těsta. Vrčkoč se skládá z kynutých pečených věnců poskládaných na sebe, výsledným tvarem je homole ozdobená sušeným ovocem a zelenými větvičkami rozmarýnu. Za pomoci církve byla venkovanům vnucena určitá omezení, např. se přástky nekonaly se o nedělích a ve sváteční dny. 3.1. OSTATKOVÉ PRÁVO V 19. století se na moravské Hané dodržoval obyčej tzv. ostatkového práva. Jeho podstatou byla hra, při níž mládež jako by převzala vládu nad obcí. Byl zvolen výbor, který organizoval zábavu. Měl za úkol obejít obec, získat prostředky, zajistit hudebníky, vyzdobit sál a přichystat pivo. Odznakem byla nazdobená šavle šátky a stuhami, které se říkalo právo. Před zahájením tancovačky se zabodla do trámu. V tomto zvyku najdeme jistou spojitost s ferulí. Ferulí se nazývá prut upravený jako velká vařečka, která byla odznakem rychtáře. Trestali se s ní provinilci už od středověku. 3.2. PRŮVODY MASEK Průvody masek se většinou se rozumí obchůzka od domu k domu, ovšem v každém kraji a někdy i v každé vesnici byly tyto průvody jiné. Masky v průvodu vždy popřály úspěšný hospodářský rok, zdravý a plodný dobytek. V minulosti se objevovaly přání i z oblasti sexu, plodnosti žen a mužů. Drsnější průpovídky se časem přesunuly jenom do narážek a náznaků. 16
Masky byly všude pohoštěny, dostávaly výslužku; jídlo i peníze, které se pak společně propily v hospodě. Průvody často končily hranou scénou, a to popravou Masopusta. Na Hlinecku se na závěr poráží kobylka. Nejprve byl přečten soupis hříchů, jichž se měla kobylka dopustit. Většinou se jednalo o kritiku událostí, které se staly se vsi v uplynulém roce. Ras pak kobyle přeťal žílu a na nosítkách byla přenesena do hospody, kde se po přípitku zázračně uzdravila. Jinde se po přečtení rozsudku zastřelil mfedvěd. 3.3. POCHOVÁVANÁ BASA Ve středověku se chodívalo spát se západem slunce. Masopust končil přesně o půlnoci, kdy ponocný zatroubil na roh. Často se pochovávala buď skutečná basa, nebo figurína, která byla považována za symbol radosti a veselosti, a proto byla demonstrativně pohřbena jako připomínka nastávající postní doby. Většinou byla vynesena ven na nosítkách a symbolicky pochována, a tak si na ni nikdo v následujících týdnech nezahrál. Na Chodsku to byly místo basy housle nebo dudy. Někteří věřili ve starou pověru, že země je do doby, než vydá úrodu, těhotná, a proto se po ní stejně nesluší skákat a dupat. Jedna z říkaček vztahující se k tomuto masopustnímu obyčeji: Veselý je dům, plný vína slivovice a neumlkne více než basa udělá šrum.8
3.4. KARNEVALY Masopust se slaví po celém světě a mezi nejznámější patří karneval v Riu de Janeiru (Brazílie), v Benátkách (Itálie), Nice (Francie) i v New Orleans (USA). V Riu de Janeiru se dnes již tradiční karnevalový průvod objevil v 19. století přenesením z Itálie. Velký karneval je pro Brazilce událostí roku trvající čtyři dny,
8
DOHNAL, Antonín; Dohnalová, Otilie, Staročeské zvyky a obyčeje české mládeži, nákladem České
grafické unie, 1921
17
začínající v sobotu a končící v úterý sedm týdnů před velikonoční nedělí. V Benátkách se koná karneval většinou deset dní před Popeleční středou. Přesný program je zahalen tajemstvím, každý karneval je něčím jiný. Na závěr karnevalu se vyhlásí nejlepší maska a na náměstí Svatého Marka se koná veliký ples. Nepřehlédnutelné jsou typické benátské masky propracované do nejmenšího detailu. Karneval obsahuje také význačné typy a symboliku masek, inspiraci a původ mají v tzv. Comedii dell Arte. Jedná se o masky: Bautta, Colombiny, Moretta, Medico della Pesta, Volta, Pantalona, Arlecchina, Zanniho, Jolly. V Nice u pobřeží Středozemního moře se koná masopustní karneval už od roku 1294. Podoba karnevalu je také známa svými alegorickými vozy (1873). A tanečníky a obřími loutkami je doplněna také o druhý průvod Flower parade. Počátky karnevalu v New Orleansu nalezneme v Benátkách v 17. a 18. století. Odkud také pochází pojmenování „Boeuf Gras“ neboli ,,tučné tele“. Když francouzsko-kanadský průzkumník dorazil na 60 mil vzdálené místo na jihu od New Orleansu označil ho za „Pointe du Mardi Gras“, když zjistil, že je předvečer masopustních oslav. Jedná se tedy o velmi zajímavou tradici založenou na hlubokých kořenech. V minulosti se jednalo spíše o záležitost dospělých, dnes mají spíše podobu dětských karnevalů. V Praze se slaví od roku 1994 Žižkovský masopust. V dnešní době se udržují tyto tradice hlavně pro děti jako masopustní programy ve skanzenech, např. ve Valašském muzeu na Veselém kopci nebo Kouřimi. Ve Smržovce na Jablonecku se koná lyžařská soutěž v dobovém oblečení. Harrachov je znám svým průvodem masek na lyžích, jíž se účastní i sám Krakonoš, vládce hor. Tato tradice se koná už od roku 1948. 3.5. MASOPUSTNÍ JÍDELNÍČEK Zabíjačka Čtení rozsudku nad masopustem má svůj původ v tzv. hrdelním právu. Toto právo se přeneslo ze středověku do 19. století. Hospodář vynesl nad svým zvířetem ortel, poté poslední vůli zvířete a teprve pak ho slavnostně zabil. Prase se zabíjelo výhradně v zimních měsících také proto, že bylo možné maso a sádlo lépe uchovat. Proto se v tomto období odehrávalo tolik masopustních hostin. Zmiňuje je Jan Hus. V předpisech pro jezuitské koleje z 18. století se mimo jiné uvádí, jaké pokrmy mají 18
toho dne jejich žáci dostávat. Výslovně se uvádí, že jest podle tradice lidu.
Pečivo Masopustní jídelníček musel být velice bohatý, a proto obsahoval dostatek masa, sladkého pečiva a alkoholu. Typickým pokrmem je bílé pečivo a tato tradice se udržuje po celé Evropě. V Tyrolsku se masopustní neděli říkalo dokonce pekáčová, v Alsasku koláčová a v Anglii „pancake day“. Hospodyně dříve smažily na nejlepším a nejčerstvějším oleji, který hospodáři lisovali v zimě. Charakteristické byly rovněž smažené šišky a koblihy z kynutého těsta, často plněné mákem nebo povidly. Ve středověku je nabízeli specializovaní pekaři (kobližníci), na venkově je pekly hospodyně ve velkém ve svých domácnostech. A proč zrovna kobliha? Prý její kulatý tvar připomínal našim předkům tolik očekávané slunce. Podle regionálních zvyklostí se smažily také vykrajované placky, prsty, uzlíky, kohoutí hřebeny nebo smaženice splétané z válečků, křupance, případně trhané cípky či oříšky. Pro děti se z těsta modelovaly malé figurky zvířátek a ptáčků. Z nekynutého těsta se smažily boží milosti, buď ve tvaru čtverců a koleček, nebo květů. Vedle smaženého pečiva se též pekly koláče, buchty, vdolky, rohlíky, dekorativní věnce, vrkoče a nemohl chybět ani čerstvý chléb.
IV.
MASOPUSTNÍ MASKY A JEJICH VÝZNAM
4.1. MASKA Maska propůjčuje lidem anonymitu a dává jim možnost převtělit se. Masky byly nedílnou součástí šamanismu, obřadních tanců, lidských i zvířecích rituálních obětí, náboženských obřadů i starověkých civilizací. Nejstarší dosud nalezená maska byla objevena v jeskyni u řeky Loiry, je stará asi 33 000 let a vyrobil ji neandrtálec. Masky nemají tedy význam jenom komický, ale i magický – v masopustním průvodu např. Slaměný, Medvěd. Raně křesťanská církev v mnohém navazovala na formální projevy římského náboženství, a proto se v jejích obřadech uplatňovaly i masky. O jejich podobě mnoho nevíme, ale pravděpodobně šlo o symboly dobra a zla. Až do 12. století se v křesťanských kostelech konaly různé průvody, zpívalo se a tančilo, předváděly se scénky ze života Krista v kostýmech a maskách. Doloženy 19
jsou tance prelátů, ministrantů i žáků církevních škol. Ve 14. a 15. století byly ve francouzských chrámech rozšířené tance mrtvých, při nichž se používaly masky smrti. Teprve po 4. lateránském koncilu v roce 1215 se změnila podoba liturgie a celkový postup církve k projevům zbožnosti v kostelech, odkud byla postupně vykázána veškerá zábava. Vše se společně přesunulo do ulic a zařadilo se mezi součást některých zvyků. Převlékání se v masky bylo stále trnem v oku mravokárcům, ovšem sama církev přímo proti nim rázně nezasahovala. Utrakvistický kněz Vavřinec Leandr Rvačovský, autor parodické alegorie Masopust z roku 1580, kde nazývá postavu Masopusta ,,ďáblovým zetěm“, nám zanechal i popis dobových masek: ,,lidé nadělají si sukniček kožených, chlupatých, vlčích, medvědích, vepřových, telecích, svinských, beraních, kozích, psích a tak se pitvoří. Muži v roucha ženská a zase ženy v roucha mužská se zobláčejí, ďáblům podobní se činí. Zčerní se a zamaží sazemi, kolomazí, smolou.“9 Průvody masek byly charakteristickou součástí masopustu. Podoby masek se z abstraktních démonů měnily v postavy tehdejšího života. Oblíbenými byly zejména masky, které mohly provozovat nějakou žertovnou činnost (holič, handlíř atd.). Zajímavou možnost dozvědět se o výrobě masek převážně z papíru zprostředkovává expozice masek v Zákupech. Jedná se o jedinou expozici takovéhoto druhu u nás. Historie výroby masopustního a karnevalového zboží v tomto městě je divákovi zprostředkována od roku 1884.. Z expozice je nejzajímavější možnost zhlédnout: masky, obří nasazovací hlavy a chromé údy, lampiony, májová mávátka a jiné karnevalové zboží, stroje z roku 1880. Pravidlem ve venkovských oblastech, jako je Hlinecko, bylo, že za masky v průvodu se mohl převlékat jenom místní osadník nikoli „přespolní“ člověk. Místní lidé by to považovaly za zásah do svého teritoria. 4.2. CHOZENÍ LIDÍ PŘESTROJENÝCH ZA ZVÍŘATA V OBDOBÍ VÁNOČNÍM A MASOPUSTNÍM Některé masky v přestrojení za zvířata se objevují jak v období vánočním tak
9
RVAČOVSKÝ, Vavřinec Leander. Massopust. Vyd. 1. Praha: Nakladatelství lidové noviny, 2009, str. 68.
20
masopustním. Na památku světce Mikuláše se chodívalo s koněm, na svátek sv. Lucie v předvečer štědrého dne, před Novým rokem a v době Tří králů a odtud až do masopustního úterý. „Slavil se do polovice IV. století narození Páně v týž den jako sv. Tří králů (6. ledna). Později teprve přeloženo narození Páně o 12 dní dříve na 25. prosince.“ Celá tato doba byla považována za sváteční období a působila mocně na fantazii prvotních křesťanů. Objevovaly se zkazky o světcích a nadpřirozených bytostech (Martin, Mikuláš…). Církev, která založila tyto svátky, působila bezděky tak, aby se průvody s koněm vázaly ke svatým, kteří se s koněm zobrazují (,,nebo ze zbožné pověsti z daleka přišli“). Na základě představ založených na křesťanských legendách obyčeje a oslavy splynuly a vzájemně se doplňovaly a podporovaly prastaré tradice v přestrojovaní se za zvířata. Důležitým odkazem nám zůstaly studie J. Máchala, kde nalezneme hry v pohanském období zimního slunovratu a též spojitost s přestrojováním ve zvířata např. v koně, býky, tura, medvěda, jelena, kozla apod. Řadíme zde i označení masky Perchta, Perechta, Peruchta, Šperechta. V Jihočeském lidovém podání jako Perechta – kobyla. Bývala upravená z plátna a její význam byl jako postava ženy, obludy. Rozeznáváme Perechty (Peruchty) postavy strašící a Perechty jako maškary přestrojené za kobyly. O symbolice postavy se můžeme dočíst v nalezeném rukopise v zámecké knihovně z Fulneku na Moravě, kde jsou četné glosy o bájesloví staročeském a i přirovnání o strašidelné Perchtě. Má prý zlatou hlavu; cínové oči, měděné uši; železný nos; stříbrnou bradu (vous) a olověný krk. Pojmenování ,,Perchta“ dokonce zobecněla a používala se v lidovém rčení ,,chodí jako Perchta“. Jednalo se o přízvisko pro silnou, statnou, nadutou ženu. Patří jsem také názvy masek jako Šimla, Lucka, Kobyla. Názvy Klibna, Brůna bývají nahrazovány v některých krajinách vlivem místních tradic jmény: šimla, lucka a nejčastěji kobyla. ,,Šimla představují dva silnější chlapci přikrytí plachtou. Přední drží vzhůru napodobenou koňskou hlavu. Husar sedí na šimlu.“10 Lucka byla celá bílá; úbor se skládal z koňské hlavy, ke které bylo přišité prostěradlo. Z krku vyčnívaly dvě hole, které si dal muž pod paždí a nasadil si
10
GUTH, Petr, Český lid XIII. str. 226-7.
21
koňkou hlavu na sebe. Na ohlávce měl zavěšený zvoneček. Za Kozu a Kozla se obyčejně přestrojovali mladí chlapci. Jejich zábavou v kostýmu bylo částečně trkání a hopsání. V dřívějších dobách jim děvečka dojila do dížky mléko nebo pivo. Místo koňské hlavy mohla být naražena hlava kozlí. Ta se šila ze starého sukna tak, aby měla podobu podlouhlé kozí lebky, rozdělaným vápnem se malovaly oči, nos a huba, k níž se přišil kus červeného flanelu jako jazyk. Na bradu se dal kousek lnu, přišily se uši a nakonec se na rohy navlékla ježčí kůže. Poté se k hlavě přišil ještě dlouhý kus plátna s otvorem pro oči a maska kozla byla hotová. 4.3. MASOPUSTNÍ MASKY V ČECHÁCH A NA MORAVĚ MEDVĚD Patří k nejstaršímu doloženému typu masky a svou stylizací pravděpodobně navazuje na starobylé masky démonů zosobňujících zlo. Muž v masce chodíval původně po čtyřech, u tlamy měl náhubek a zámek s řetězem. Vztyčit na zadní se směl, jen když tančil při zvuku píšťaly. Vodil ho medvědář na řetěze a býkovcem trestal jeho skákání a vrážení do lidí. V některých průvodech medvěda dokonce vozili od domu k domu. Při každé zastávce s ním ženy a dívky tancovaly a medvěd se u toho choval velmi lascivně. Ženy při tanci vyskakovaly velmi vysoko, aby jim vyrostl len a konopí. Odtrhnutím hrachoviny z medvědího kožichu si hospodyně slibovala, že pokud stébélkem podestele slepicím, budou jí dobře snášet. Oblíbeným zvykem této masky se také stalo válení se ve sněhu, pokud tedy nějaký byl. Maska byla na výrobu poměrně náročná. Jeho kostým tvořil obrácený kožich (původně určitě pravá medvědí nebo jiná zvířecí kůže), anebo oděv z pytloviny prošitý či omotaný slámou nebo hrachovinou. Hrách byl dříve běžnou plodinou, po sklizni lusků se zbylé stonky sušily a takováto hrachová sláma se nazývá hrachovinou. Ve středověku míval začerněnou tvář, později dřevěnou masku a v 19. století se začaly vyrábět hlavy z papíroviny. Celou masku dotvářela ozdobená špičatá slaměná čepice, případně i slaměný ocas nebo řemínek se zvoncem. Dnešní podoba masky se proměnila s dostupností materiálu v plyšové kombinézy a hlavy z téhož materiálu. V průvodu v Roztokách u Prahy se objevuje i druhý medvěd. Oba spolu na konci průvodu zápasí. 22
KLIBNA O významu názvu kolují všelijaké domněnky. Jednou z nich je spojitost s památkou na krále Baltazara, jenž se přijel poklonit Ježíškovi na bílém velbloudu do Betléma. Klibna tedy podle lidového výkladu značí velblouda. I když klibna představuje v našich krajích kobylu či koně, v průvodu chodila buď sama, nebo na ní seděl jezdec. Mohli ji doprovázet kozlíci, nebo ji někde na provaze vodila maska Žida. Před rokem 1889 nebyla zábava s klibnou v české literatuře známa. Jungmann zachoval zmínku ve Slovníku: „Klibna, maškara, příšera slonu podobná, s nížto se den před Třemi králi se chodilo; postaví se jedna osoba zrovna; majíc v ústech něco podlouhlého; coby zuby a nos představovalo, druhá osoba se za první sehne, hlavu svou za její záda kladouc a vše se jakousi plachtou přikryje.“11 Sám Zíbrt roku 1889 připsal, že o klibně nikde nečetl, ale že za jeho dětství se popsaná maska od Jungmanna v jeho rodné vesnici na Táborsku vyskytovala. Proto tuto masku a zvyk zapsal, aby nebyly na dobro zapomenuty. BRŮNA Severočeská obdoba klibny, která měla přestavovat koně, ovšem byla většinou zdobena rohy z berana nebo kozy. Proto spíše připomínala kozu nebo velblouda. Často ji doprovázela maska Žida.
Brůna vycházela i večer před sv.
Mikulášem v počtu až 12 v doprovodu dalších maškar. Maškarám se také říkalo voračky. Velké uplatnění zde měly dřevěné vidle, které podpíraly plachtu nebo na nich byla připevněna hlava. Dalšími obdobnými zvířecími maskami byl oblíbený kozel, koza nebo kůň s jezdcem. Vizovičtí řezníci chodili s teletem, které představoval živý pes s přehozenou telecí kůží. Na Vsetínsku bylo možné spatřit v průvodu postavu vlka. Na Chodsku se koncem 20. století začaly objevovat/používat i živí koně. V dnešní době zastupují zvířecí masky také sloni, velbloudi a opice. ŽID Postava vtíravého obchodníka je specifická tím, že je tvořena často
11
JUNGMANN, Josef, Slovník.
23
ozdobeným cylindrem a dlouhými vousy. Postava je zahalena černým kabátem, někdy s vycpaným hrbem na zádech. Na Hlinsku nebo ve Vortové tvoří jeho kostým střapaté odstřižky z látek. Na obličeji měl někde i kuklu s našitým dlouhým červeným nosem. Přes rameno mívá přehozený ranec nebo pytel a někdy drží v ruce hůlku na konci s bambulkou potaženou ježčí kůží (podobné rekvizity nosí slamění nebo rasi), s níž se pokouší klepnout do nekrytých ženských míst na těle a tím symbolicky provádět oplodňující rituál. Jejich maska měla za úkol vytvářet chaos a i dnes v některých průvodech prodává různé tretky nebo poskytuje holičské služby a vyžaduje za ně být velkoryse odměněn. Dříve dával každému na potkání šňupnout nebo prodával pentle a smlouval, stříhal děvčata dřevěnými nůžkami, ale hlavně vyvolával zmatek. MASOPUST V některých průvodech je stále centrální postavou, a jelikož bývá nazýván také Bakchusem, pánem opilců, vžití maskovaného člověka bývá doslovné. Kostým se skládá ze spousty barevných odstřižků z látek, na hlavě mívá červenou čepici nebo klobouk. V ruce nosíval džbán a později láhev s alkoholickým nápojem. Postava Masopusta na konci průvodu končívá oběšením nebo ve městě utopením v kašně. Tento osud potkává v jiných krajích např. kobylu nebo medvěda. LAUFR Laufr neboli strakatý, někde také nazýván principálem nebo družbou. Historie této masky souvisí s obdobím, které nadešlo po třicetileté válce, kdy tito biřicové fungovali jako poslové na hranicích mezi habsburskou říší a tureckými zeměmi. Hrozil-li vpád tureckých vojsk, varovali obyvatele, aby schovali svoje zásoby a dobytek. Maska laufra je doložena v renesanci v moravských
regionech.
Jeho
postava představuje biřice s bílou uniformou s pestrými kousky látek, někdy doplněnou i šerpou a s papírovou čepicí na hlavě. Chodívá před průvodem a zajišťuje, kde budou maškary vítány a kde ne. Je ale velmi neslušné takovou návštěvu odmítnout. V některých krajích dokonce žádal rychtáře o povolení k průvodu a případně pronášel úřední proslovy.
24
TUREK Maska Turka má předobraz ve vojákovi turecké armády, neboť tato armáda byla reálným nebezpečím převážně pro moravskou oblast. Jejich kostým tvoří vysoké nápaditě zdobené čepice pentlemi a krepovými růžemi, bílé rukavičky, bílý šátek a jezdecké boty. Na břiše mívají ochranné kyrysy. Pravděpodobně jsou odkazem na skutečný vojenský úbor Turků. Turci se v průvodu vyskytují většinou čtyři a z toho dva modří a dva červení. Tyto masky oblékali výhradně svobodní mládenci, kteří se jako rekruti chystali na vojenskou službu. Před každým domem, kde se zastavilo, tančili kruhový tanec, který našim předkům připomínal pohyb slunce po obloze a byl předzvěstí jara. V některých krajích se tancují tzv. mečové tance. KOMINÍK Tato profese se objevila až koncem 18. století nařízením Josefa II., podle něhož museli mít všechny domy komíny. Komíny totiž nebyly vůbec běžné, místo nich byly pouze větrací otvory ve střeše domu. Právě díky této variantě odvodu kouře docházelo k mnoha požárům. Maska nemá na venkově přílišnou tradici, protože kominíci působili spíše v renesančních městech. Právě díky jejich záslužné profesi byli považováni za nositele štěstí. Masopustní oděv kominíka se skládá z černého oděvu s bílými knoflíky, na hlavě nosívá cylindr nebo bílou čapku, má začerněný obličej a přes rameno štětku nebo žebřík. Dříve měl za úkol prohledávat pece, a co našel, to zabavil, bohužel dnes jen černí přihlížející sazemi a olejem. RAS Ještě v 19. století byl ras pro každou obec nezbytnou profesí, likvidoval totiž uhynulá zvířata. Historie této profese sahá až do středověku, ovšem až v 18. století byla uznána jako řádná profese díky hygienickým předpisům. V současnosti ho tvoří bílý oblek s červenými knoflíky a doplňky, někdy škraboškou, brýle a doktorský fonendoskop. Jeho nejdůležitějším úkolem je poprava kobyly nebo jiné masky v závěru průvodu. Někde roli rasa přebírá kat, případně soudce nebo kněz.
25
BÁBA Za masku báby se většinou převlékají muži. Můžeme se setkat s dvěma variantami provedení masky. V té první nese člověk připevněnou figurínu báby na nůši v přední části a on sám stojí v nůši beze dna. Druhá varianta je velmi jednoduchá – člověk si nasadí na záda nůši s přichyceným vycpaným panákem, který představuje dědka nebo dítě. V průvodu je často doprovázena židem. CIKÁNKA Dodnes velmi oblíbená maska má nejspíše původ v zařazení do průvodu v 19. století. Její oděv tvoří velká nabíraná záplatovaná sukně a ovázaný šátek na hlavě. Její úlohou bylo věštění z ruky a později hádání z karet, popř. krádeže. NEVĚSTA A ŽENICH Fiktivní svatby bývají v některých krajích ústředním motivem průvodu, např. na Jižním Valašsku a Klatovsku. Nevěstu představuje muž a ženicha drobná žena s cylindrem. SMRT Maska smrtky je nezbytnou součástí průvodu již od renesance. Bývala oblečena do bílého hábitu, na obličeji mívala namalovanou lebku nebo papírovou masku a v ruce kosu. V dnešní době má spíše podobu černé postavy s namalovanou kostrou, ale jedná se o špatné zobrazení. MASKY V UNIFORMÁCH Jedná se o hasiče, vojáky, dělostřelce, husary a v dnešní době spíše o strážné a policisty.
PROFESNÍ A AKTUÁLNÍ MASKY V minulosti se mnoho profesních masek neobjevovalo, neboť nebyl důvod k jejich zesměšnění, jako to bývalo u povolání úředníků. Dnes se objevují tradiční i současná povolání jako kadeřnice, řezníci, lékaři apod. Aktuální masky se vytvářejí jako reakce na politické nebo společenské skandály.
26
HUDEBNÍCI Doprovázejí celý průvod, v každém kraji a v každé vesnici jsou jiní hudebníci. Může se buď jednat o folklorní soubor, dechovou kapelu nebo jen harmonikáře. Kapely nebo hudebníci se mohou pohybovat pochodovým krokem do rytmu nebo jsou posazeni na voze, čímž je jejich přesun a hraní na hudební nástroj pohodlnější.
V.
POHŘEBENÁŘ NEBOLI SLAMĚNÝ Tuto masku jsem zařadila samostatně jako jednu kapitolu z důvodu mé
sympatie k ní samotné. Láká mě na ní hlavně estetika starobylého vzhledu a složitost výroby. Tato maska pochází v podstatě ještě z prastarých dob a není přetvořena do dnešní doby. Na Hlinecku, kde se stále udržuje, má původní podobu již od 19. století. Pokud se vyskytovala v některých krajích, tak pravděpodobně zanikla a v dnešní době už nemá tradici a není tudíž ovlivněna současnými prvky. Se znovuobnovením masopustu se pojí moje osobní předsevzetí, v němž jsem se sama sobě zařekla, že započnu právě výrobou této masky. V prvé řadě je tedy důležité o kostýmu se dovědět podrobnosti a připravit si materiál k výrobnímu postupu. Pohřebenář, slaměný, slamák je obvyklým typem masky již od středověku. Slaměný se řadí mezi archaické masky díky materiálu a způsobu výroby. Připomíná nám prehistorický vývoj masek, kdy lidé věřili v přírodní síly a magii. Sláma je pro naše předky symbolem plodnosti, a proto má tato postava v průvodu svůj požehnaný úkol. Maska je zhotovená z pletené slámy nebo hrachoviny (hrachovinou nazýváme usušené stvoly po otrhání zralých lusků) a k její výrobě je potřeba mnoho času a zručnosti. Sláma musí být dlouhá, ručně sklizená a zmlácená. Poté se spaří horkou vodou a zatíží, aby se uvolnila vlákna a dala se lehčeji ohýbat. Pak už se připlétá na opasek a vzniká suknice. Výroba slaměné košile je ovšem mnohem složitější.12 Maska je doplněna barevnými stuhami a na hlavě je zdobena kuželovitým
12
VERZICHOVÁ, Petra; KRINCVAJOVÁ, Věra; NOVÁK, Jiří Diarmaid; BĚLOHRADSKÝ, Vít; KUPCOVSKÝ, Daniel, Česká televize [online], [cit. 19.05.2016]. Dostupné z: http://www.ceskatelevize.cz/porady/10519120758-nase-tradice/212562260400009-masopust,Path: Homepage: Pořady A-Z > Pořady z archivu > Naše tradice >Přehled dílů > Masopust
27
slaměným kloboukem ozdobeným krepovými květy. Na Českomoravské vrchovině se na vrcholku čepce nacházely tři pletence, dnes se setkáváme spíše se čtyřmi. Ve stejném počtu chodí také ve skupinkách. Slaměný mívá začerněné tváře a v ruce snímá karabáč nebo bič, kterému se také říká ježovka. Její špička je vycpaná bodláky. V druhé ruce má rožeň, na který napichuje výslužku a soustavně vykřikuje: ,,Pohřeben, staré baby na hřebeň!“ Nebo ,,Staré baby na hřebeň a mladé ženy na rožeň!“ Dnes už nepochopitelný pokřik měl zřejmě spojitost se zpracováváním lnu na drhlenu (hřebenu). Někde dokonce o jeho záda rozbíjeli vyřazené hrnce. Na Hlinecku přejímá roli medvěda, válí se s ženami po zemi a oni si z něho mohou vytrhnout slámu pro drůbež. 5.1. ŽITO A JEHO VÝSEV Přípravou materiálu na zhotovení slaměného panáka je samotné zasetí semene. V tomto případě se jedná o žito (lat. secale), v dnešní době těžko sehnatelnou obilovinu. Je tedy do jisté míry velkou obtíží sehnat semena na zasetí a ještě horší to správné, které vám vyklíčí. Mé rozhodnutí věnovat se této aktivitě jsem prokonzultovala s mojí matkou, protože ona je jediný spiklenec, který mi byl ochoten pomoci. Žitné semeno bylo zakoupeno v bio krámku, neboť z jiných zdrojů nebylo dostupné. Bohužel jsme se po poznámce mého otce dozvěděly, že velmi záleží na procesu, jakým je žito uchováváno. Pokud se semínko podrobí tepelnému vysoušení, dojde k zastavení jeho schopnosti klíčit a dále růst. To byla otcova připomínka až po prvním výsevu a marném čekání. Při druhém nákupu, jak jinak než v obchodě s bio potravinami, jsme znovu zasely a mohly jen doufat, že něco vyroste. Před samotným setím je ale velmi důležitá příprava půdy, bez které se žádné plodiny nesejí. Bez této přípravy bychom nemohly očekávat dobrý výsledek. Prokysličením půdy se zvyšuje úrodnost, bonita půdy, rozmnožují se částečně živiny a půda je schopnější a úrodnější. 5.1.1. Příprava půdy a vytvoření záhonku Naše rodina vlastní malý pozemek, na němž pěstujeme brambory a ovocné stromy. Vhodné místo pro výsadbu žita bylo pouze pod třešní, kde se matka několikrát pokoušela vypěstovat zelí. Před samotným výsevem se musí půda dostatečně zkypřit. Nejprve si musíme 28
vyhranit území záhonku. K takovému úkolu je potřeba dřevěný kolík nebo postačí klacík. Slouží nejen k vaší orientaci, ale proti nechtěným zásahům během sekání okolních travin. Po vyznačení pevně uchopíme příznačné náčiní. Nejefektivnější je bezpochyby rýč. Jeho zabodnutím do země v mírně kosém úhlu a následném přišlápnutí nohou dosáhneme toho, že se celá čepel zaryje do zeminy. Pak je potřeba zeminu rozvolnit a vynaložit síly k tomu, aby se svrchní část přetočila a tím se zemina provzdušnila. Takto postupujete v lajně po celém záhonku z leva doprava, až doryjete k vyznačenému kolíku. Následně je potřeba zeminu zbavit velkých kusů, které vzniknou vyrytím. K účelu pokopání a rozmělňování je nejvhodnější motyka. Pevně ji uchopíte oběma rukama a v mírném předklonu soustavným kyvadlovým pohybem zasouváte čepel do zeminy a nad hlavu. Pozor! Manipulace může pro někoho být i nebezpečná. Po tomto úkonu následuje krok s pomocí hrabiček. Taháním k sobě a od sebe po vrchní části záhonku se snažíme docílit jednolitého povrchu (podobně jako u roztírání polevy na dortu). Případně je potřeba rozmělnit větší hrudky, které se vždy nahrabou na okraje záhonku. Když se podaří upravit záhonek, vezmeme semena do hrstí a s velkým gustem rozhazujeme. Předobraz jsem si vzala ve svém otci, který takto seje olešku a má jako správný rolník uvázaný šátek kolem ramene. Pak už jenom čekáme a doufáme, že jsme tentokrát koupili správné osivo a záhon se zazelená. Na přípravu slamáka je příhodné žito, protože jeho stébla jsou mnohem delší než u ostatních obilovin. Žito musí být nejlépe pokosené a před přípravou se spaří horkou vodou a zatíží. Pochvíli se z horké vody vytáhne a plete přímo na člověku, kterému je maska určena.
VI. MOJE RODNÁ VESNICE Informace o historii mé rodné vesnice jsem musela zmínit z důvodu propojenosti našich osad. Je velmi kuriózní, že se naše vesnice skládá z více částí, a to obcí Němčice, Člupek, Pudilka a Zhoř. Kdykoli se konala nějaká akce jako posvícení, zábavy nebo masopustní průvod, vždy byly hlavními aktéry němčická a člupecká hospoda. Průvody se zahajovaly v jedné z nich a napřesrok se vystřídaly. Zhoř je naší součástí, ale je poněkud vzdálena od ostatních osad, a tudíž je spíše samostatnější a odtrženější. 29
Dále je potřeba se zmínit o našich kulturních aktivitách, kdy mě při studiu v němčických kronikách zaujaly zvyky z dob minulých. Nejsou sice doplňujícími informacemi k masopustu, ale dávají mi předobraz tradice a bohatosti mé vesnice. Z každé vesnice (Pudilka se skládá že 6 domů přiřazených k obci Člupek, považuji je tedy za součást větší osady), jsem vybrala pamětníky, u kterých jsem doufala, že by se snad mohli zúčastňovat průvodu a pamatují si na jeho průběh. 6.1. HISTORIE A VZNIK OBCE NĚMČICE Kdy a kým byla vesnice Němčice založena je bohužel velkou záhadou, neboť se nenalezla žádná přímá zmínka. „Kdy a od koho Němčice založeny byly, jest a zůstane bezpochyby rouškou temnou zahaleno, protože nikde žádných zápisků a zpráv jistých zaznamenáno není. Tolik ale s jistotou domýšleti se můžeme, že živý a nikdy nevysychající pramen čisté vody, který za těch dob zajisté hojnost dobrých ryb poskytoval, jenž tu obec protéká a ku postavení mlýna způsobilý byl, zajisté pozornost prvního návštěvníka krajiny té na sebe obrátil.“13 První zmínka o Němčicích pochází již z období kolem roku 1295. Tato zmínka se týká poplatku 42 grošů z němčického mlýnu klášteru v Litomyšli, který byl ve 13. století v držení premonstrátů. V majetku biskupství zůstala vesnice až do jeho pádu, kdy pak přešla v majetek pánů na Litomyšli. V okolí Němčic stála v tomto období již dnes zaniklá ves Dvořice. Zmínky o naší obci nalezneme v Dějinách města Litomyšle od Dr. Zdeňka Nejedlého (na str. 24 a 34). Samotné jméno Němčice První dochovaná kronika uvádí: „Pošlo nejspíše od nějakých Němců, kteří zde na začátku bydleli a od Čechů vůkolních. Němčici nazváni byli, kteréžto jméno pak na obec převedeno bylo.“14 Ovšem zmínky o tom, že by Němčice byly někdy německé nenajdeme a dokonce i sám Zdeněk Nejedlý uvádí, že se jedná o jména česká. Člupek Člupek je další částí naší obce. První doklady o kolonizaci této lokality jsou 13
Obec Němčice, okres Svitavy, kraj Pardubický [online], [cit. 19.05.2016]. Dostupné z: http://nemcice.uo.cz/index.php?nid=3280&lid=cs&oid=385421,Path: Úvod > Historie 14
tamtéž
30
známy před rokem 1200. „Tehdy zde stávala tvrz, o níž se poprvé historie zmiňuje v roce 1410. Na této tvrzi sídlil zeman Václav Stach mladší z Vinař, po něm loupeživí rytíř Mikuláš Člupecký, dále Viktorin Člupecký ze Člupku. V roce 1558 tvrz zpustla. Majitelé tvrze byli stoupenci učení českobratrského a měli zde modlitebnu. Panský dvůr člupecký vyhořel v roce 1693 a půda na které stával je rozdělena čtyřiceti osadníkům. V roce 1695 tak byla založena osada Člupek za Jana Bedřicha Trautmannsdorfa.“15 Tvrziště najdeme na vrchu nad zdejší kapličkou, která byla zasvěcena svaté Anně. Pudilka a Zhoř Další místní osada Pudilka byla založena v roce 1697 na panské půdě. Její jméno pochází od Pudila, který zde byl prvním osadníkem. Poslední osadou, která patří k naší obci je vesnice Zhoř, od které nás odděluje dlouze se táhlý kopec, který se všeobecně nazývá ,,Člupečák“. „Tato osada byla založena v první polovině 13. století, po roce 1227. V roce 1292 přešla pod klášter Zbraslavský. Při směně panství lanšperského připadla biskupství litomyšlskému a to bylo v roce 1358.“16 Významní rodáci naší obce Nejznámějším rodákem naší obce je Antonín Dvořák, malíř a profesor na polytechnickém ústavu v Praze, a mezi jeho nejvýznamnější žáky patřil litomyšlský rodák Julius Mařák. Byl synem Antonína Dvořáka, který byl v naší obci mlynářem v čp. 39. Jeho obrazy se nacházejí v litomyšlském muzeu a i v domácnostech okolních vesnic. Památkou zůstal oltářní obraz sv. Jan Křtitele, patrona naší obce, v Němčické kapličce. V naší obci se též nachází rodiště Dr. Josefa Páty, literárního historika a spisovatele, a také PhDr. Františka Páty, spisovatele četných pojednání o Litomyšli a památkách jejího okolí. 6.2. KULTURNÍ ŽIVOT V NAŠÍ OBCI ZE ZÁPISKŮ NĚMČICKÉ KRONIKY Zmínky o rodinných zvycích a slavnostech se zaměřují na rodinné události jako narození dítěte, svatba nebo pohřeb. Sám autor kroniky si stěžuje na opomíjení tradic při takovýchto událostech. Zmiňuje například, že svatby se stávají
15
Obec Němčice, okres Svitavy, kraj Pardubický [online], [cit. 19.05.2016]. Dostupné z: http://nemcice.uo.cz/index.php?nid=3280&lid=cs&oid=385421,Path: Úvod > Historie 16 tamtéž
31
jednoduššími, strohými. Posteskl si také nad tím, jak na vesnicích mizí chuť uspořádat novomanželům tzv. bránu, která byla dříve pravidlem. Dodržovaly se občas slavnosti dožínek, u nás tzv. obžinky, jako poděkování za dobrou úrodu. Ovšem oblíbenou tradicí bylo veselí o posvícení. Na Člupku se o posvícení tancovalo celé 3 dny, dle tohoto pořadí: v neděli pro cizí návštěvníky, v pondělí pro němčické občany a v úterý pro sebe. „O posvícenském pondělí býval na Člupku na louce před hospodou stínán kohout. Svázanému kohoutu veřejný žalobce přečetl všechny hříchy a nepravosti, jež za svého života spáchal a odsoudil jej k smrti.“ Kdo se chtěl stát členem popravčí čety kohouta, musel zaplatit určitý obnos, který pak po skončení soudní tribunál propil. Každému účastníkovy popravčí čety byly zavázány šátkem oči a do rukou mu byl dán cep. Jeho úkolem bylo několika údery kohouta usmrtit. Pokud se mu to nepodařilo, přišla řada na dalšího z čety. Dále se také zmiňuje o tradici posvícenského kázání a zábavě. V předvánočním období se také objevuje tzv. chození Sv. Mikuláše v předvečer jeho svátku. V době adventní se stavěly malé papírové betlémy do oken a větší někdy i vyřezávané ze dřeva ve světnici. V kronice se také objevuje tradice štěpánské koledy, kdy děti chodily od domu k domu a zpívaly koledy. Další zmínku již ohraničenou obdobím mezi lety 1848–1948 je tato vžitá tradice: „Ráno v den sv. Matěje jej chodily volati na zahrady svých sousedů, třeba bylo někdy vysoko sněhu. Chodily po zahradě kolem stromu a při tom vyvolávaly a prozpěvovaly: Volám, volám sv. Matěje ať hodně naděje jablek, hrušek, švestek, třešní, vořechů atd.“ Za takovéto výkony dostaly děti od hospodyň nějaké pamlsky a sušené ovoce. Nejvíce zvyků se konalo při Velikonocích. Již v Květnou neděli se chodívalo do kostela s kočičkami k posvěcení. Na Bílou sobotu pak chlapci nesli na zahradu ke kostelu polena na pálení jidáše. Z těchto posvěcených a opálených polen udělali doma křížky, které společně s kočičkami na velkou neděli po obědě odnesli na pole a ,,zatkli do každé kultury“ po třech ratolestech kočiček a třech křížkách, aby byla dobrá úroda. Velikonoční pondělí bylo pro děti velkou zábavou, jelikož se chytaly na ,,šmerkust“ čili pomlázku. Vyrobily si pletené metly a nacvičily velikonoční písně. V každém domě se po zazpívání, případně po vyšlehání, obdarovávalo vajíčkem uvařeným na tvrdo. K večeru posledního dubnového dne se za vesnicí na kopečku pálily čarodějnice. Od ohně se zapalovala pometla omočená v dehtu, aby lépe hořela, a 32
vyhazovala se co nejvýše. V květnu se také pořádaly májové zábavy a s tím i spojené stavění ověnčeného smrku, májky. V sobotu, večer před Svatodušními svátky, byl každý dům ozdobený lipovou ratolestí. O Božím těle se domů přinesly břízky, které stály vedle oltáře při mši a zapichovaly se do zasetého lnu, aby byl vysoký a hustý. Bohatý kulturní život započal roku 1868 založením dodnes existujícího ochotnického divadla pojmenovaného po svém zakladateli, učiteli panu Antonínu Šléglovi. V roce 1885 byl založen hasičský sbor a v roce 1920 Sokol. V současné době se podařilo některé spolky udržet v jejich trvání, anebo znovu navázat na jejich tradici. Spolky, které se u nás drží delší dobu, jsou např. Ochotnický spolek, který je stále aktivní a snaží se uvádět autorské hry místních obyvatel. Scénograficky se na výtvarné podobě podílí místní umělkyně a restaurátorka Vítězslava Morávková žijící na Člupku. Před dvěma lety se také dále rozrostl o malý divadelní kroužek, kde se každý rok snaží uvést původní nebo přepracované pohádky či autorské texty od Martiny Pavlišové. S divadelní tradicí je také spojena mstní základní škola dnes s novým názvem Základní škola Všeználek. Jíž v 19. století zde místní žáci hráli na konci školního roku nastudované představení a je tomu tak i dodnes a já sama na to velmi ráda vzpomínám. Hasičský sbor je dalším udržujícím se spolkem, ve kterém se dodnes angažuje moje rodina. Já osobně mám spojitost s jejich aktivitami na tradičním pálení čarodějnic. Dále pak pokračují v tradici posvícenských zábav, ale poněkud moderněji, i když se jedná o tradici, která započala po roce 1991 postavením venkovního areálu se zastřešeným parketem, kde se koná Pouťové odpoledne (1973) s půlnočním vědomostním kvízem a zmíněné pálení čarodějnic. Hasičský spolek částečně navazuje na tradici pořádání pohádkového lesa, kterou založil Ochotnický spolek. Mezi zaniklé spolky patří spolek Hušašáků a Český svaz žen, které se výrazně podílely na kulturním životě v obci. Většinou měla každá organizace svůj ples buď na sále v hospodě, nebo v pozdější době v kulturním domě. V současnosti se koná pouze Obecní ples, Ochotnický ples, jelikož tradiční Maškarní ples pořádaný hasiči zanikl, i když byl v okolních vesnicích známý a poměrně dost navštěvovaný. V poslední den roku, a to 31. prosince, se koná již tradiční Silvestrovské vážení. Každý při vstupu do hospody kulturního domu dnes již i v hospodě na Člupku u Dědourků, musí vstoupit na „decimálku“ a nechat se od váženého výboru 33
zvážit a zapsat do záznamové knihy. K této příležitosti se vydává list Němčický bodlák, ve kterém se básněmi a fotografiemi zhodnotí celý rok a nešetří se bodavými slovy. Tuto restituci svátku měl na starosti místní Spolek pro obnovu a zachování kulturních tradic a především jeho předseda pan František Šauer, se kterým jsem osobně prokonzultovala možnost obrody a on odvětil: ,,do roka a do dne“, načež jsem já začala dlouze vysvětlovat, jak čekám na žito a že to ještě bude dlouho trvat než se vyrobí panák. Nicméně jsem tím to krokem posunula svoje záměry o kousek blíže cíli.
VII.
Moje snaha o obnovu tradice masopustu Snahu o obnovu tohoto svátku jsem započala již zmíněným zasetím žita na
našem malém políčku. V tomto roce o masopustní neděli 7. 2. 2016 jsem spolu mojí matkou smažila koblihy podle receptu z Kuchařky naší vesnice a tímto smaženým pečivem jsem si chtěla připomenout tradiční masopustní jídelníček. S informacemi o tradici jsem chtěla začít u našich místních pamětníků, u kterých jsem doufala, že si snad opravdu něco pamatují (přesné znění v Příloze č. 1: Rozhovory). První rozhovor jsem absolvovala s panem Vytlačilem jako vybraným zástupcem za obec Němčice. Jeho vitalita a charisma ve věku 86 let byla pro mě velmi povzbuzující. Ovšem čekala jsem od rozhovoru více informací, než mi bylo poskytnuto, ale nemohu se zlobit, lidská paměť se časem čistí a uchovává podstatnější momenty. Sám pan Vytlačil totiž podotkl, že se takovéto události nezapisovaly do kronik, neb nebyly atraktivní. Vzpomínal na zažitý masopust v mládí, když mu bylo 16 let. Bylo poznat, že jako kronikář se nezavdá s výkladem, o jak nezajímavou událost se jedná. I jeho paměť si na masopust pamatovala spíše letmo. V rozhovoru s panem Doležalem, zástupcem za obec Zhoř, jsem se dověděla spíše o všeobecném průběhu. On sám byl účasten masopustů jako trumpetista v skupině hudebníků, a tudíž se na věc také díval ze stránky požadování hudebních písní. Nejvíce zajímavou částí je ta, kdy popisuje osud medvěda v maškarním průvodu. Zdá se, že tedy role medvěda zastupovala postavu samotného Masopusta nebo klibny. Na konci průvodu byl její osud zpečetěn symbolickou popravou. Domnívám se, že děděná hlava medvěda, která je na půdě mé tety, je snad onou medvědí maskou. Jako posledního pamětníka jsem za obce Němčice a Člupek vybrala paní 34
Vladimíru Vavřínovou. Ona sama byla v naší obci dlouholetou kronikářkou a zasadila se velkou měrou o kulturní dění. Šla jsem za ní pouze s jistou nadějí, že naleznu více informací v kronikách, které má u sebe doma, jelikož jsem po dlouhém studiu v kronikách elektronické podoby, které mi poskytl občanský úřad, nic nenašla. Velmi mě potěšilo, když jsem se dověděla o snaze Českého svazu žen, jehož byla paní Vavřinová hlavní předsedkyní. Roku 1986 se pokusily obnovit masopustní tradici, kterou nazývaly Ostatky. Vyprávěla mi, jak se hrozně bály, aby se po tak dlouhé době podařilo lidi povzbudit a zainteresovat do průvodu převlečeného v masky, když se nic podobného dlouhá léta nekonalo. Účast byla veliká, a tím se povzbudila i chuť opakovat akci i do dalších let. Zlomovým rokem byl rok 1990, kdy se konal poslední masopustní průvod. Sice se jedná o tradici, která se udržela pouze čtyři roky, ale jednalo se o velký přínos pro kulturní život naší vesnice. Mě osobně nejde do budoucna o zapojení široké veřejnosti ale, bylo by mi mnohem cennější zapojení mých kamarádů z vesnice, protože bez kamarádů, kteří by mi s tím mohli pomoci, to nejde. Proto jsem se také rozhodla položit jim pár otázek týkajících se tématu, a tím se dovědět jaké mají znalosti a jestli by byli vůbec ochotni aktivně se na něm podílet (přesné znění v Příloze č. 3: Dotazníky). Už v počátku mého vyložení nápadu při společné schůzce v hospodě se nesetkal s přívětivým ohlasem, ale bylo tomu tak vždy, když jsem přišla s nějakým novým nápadem a žádala jsem je o pomoc. Jako třeba v případě zorganizování narozeninové oslavy nebo založením dětského tábora, i když jsem si s velkou pečlivostí přečetla normy a směrnice Junáka. Výsledné odpovědi z dotazníků nebyly takovým zklamáním, větším byla jejich samotná neochota cokoli zodpovídat. Většina z nich měla povědomí o svátku vcelku správné. Dotazníky jsem předala na setkání při posledním dubnovém dni 30.4. na tradičním pálení čarodějnice v přírodním areálu na Člupku. Předala jsem je kolem 8. hodiny večer, a to už byli někteří v omámení alkoholu. Největší radost, a u některých i největší zklamání, mi přinesla otázka č. 4, kdy jsem žádala vyplňující, aby popustili uzdu své fantazie a rozepsali se o symbolice masek, které jsem pro ně vybrala. Výběr byl podmíněn tím, aby nebylo z názvu patrné, i když někdy název napovídal z čeho je vyrobena, o jakou masku se jedná a jaký má úkol. Výjimkou je maska, která se nazývá ras, neboť je to povolání v naších krajích dobře známě, ovšem znal a také dobře odpověděl jenom můj bratranec Pavel. Veronika odpověděla také moc hezky, a to že pod postavou rasa si představuje něco zlého. Pavlína odpovídala na jednotlivé otázky úsečně, neboť o tomto svátku nemá 35
žádné informace, jak se mi později přiznala. Její nápady v otázce č. 4 mě velmi zaujaly a chtěla bych se z nich inspirovat. Největším sabotérem byl kamarád Libor, který již odpřísáhl věrnost obraně státu a nemá v hlavě žádné jiné myšlenky než armádu. Měla bych také znovu připomenout rozhovor s panem Šauerem a ostatními, kteří stáli u stánku s alkoholickými nápoji. Neb jsem si toto místo nevybrala náhodou, vždy tam totiž stojí ti nejzajímavější lidé, u kterých se dá zavést hovor na jakékoli téma. V této skupině jsem se nesetkala s takovým odporem a dokonce i někdo přihodil, že si na masopust, když byl malý, pamatuje. Bylo to asi také tím, že jsem se cíleně nachomýtla ke starším a většinou již zadaných mužům. Jelikož bych chtěla podle starodávného zvyku obléci do všech stěžejních masek ženaté muže, jak by to mělo být i v celém průvodu, mimo masky kozla a Turka. Předpokládám, že by moje záměry celá vesnice nepochopila a snažila by se mě nařknout z genderové nekorektnosti. 7.1. JAK SI PŘEDSTAVUJI PRVNÍ POKUS O NASTOLETÍ MASOPUSTNÍ TRADICE Pokud se vypěstuje schopné žito a bude dobrá úroda, vytvořím slaměného panáka. Chtěla bych ho mít ozdobeného tak, jak bývá na Hlinecku. Zelené třásně, krepové květiny, kolem krku krajkový límec a začerněný obličej. Dále bych chtěla aby nechyběl v průvodu medvěd, který má u nás pravděpodobnou tradici a je na konci průvodu symbolicky zastřelen. Mám na jeho kostým doma hlavu a dokonce i celo hnědý overal. Ráda bych do prvního průvodu zakonponovala i Klibnu, protože její složitá výroba mi připadá velmi přitažlivá. Nedokážu si odhadnout, kolik mých kamarádů by se do malého průvodu zapojilo. Začátek si představuji, že se sejdeme v naší chalupě, jak to bývá zvykem při Mikulášské obchůzce, kde se namaskujeme a vyrazíme o kousek dál na naši zahradu. Napekla bych koblihy a možná i husu a pohostila příchozí účastníky bratrovou slivovicí. Na zahradě bych chtěla symbolicky poděkovat žitnému poli rituálním tancem na jeho oslavu a slaměného panáka. První pokus o masopust si představuji skromný a s méně maskami aby byl jen takovou zkouškou pro mě a hlavně pro mé přátele. S potěšením bych chtěla zapojit i nějaké hudební nástroje jako je buben, harmonika nebo tamburínka. Ústřední postavy průvodu se budou muset doplňovat postupem času. Chtěla bych se ale dopracovat až k plnohodnotnému průvodu s daným scénářem aby dával 36
smysl a předobraz lidem, kteří o masopustu nic nevědí a aby se při jeho příštím konání rádi zapojili.
Závěr Mým záměrem během psaní bakalářské práce bylo seznámení se s historií a tradicí masopustu ukotvenou jak v naší zemi, tak v naší vesnici. Do budoucna mi zde shrnuté poznatky budou sloužit jako podklad a inspirace. Nešlo mi o nucený vpád a o co nejrychlejší nastolení tradice, ale o pozvolný proces, který demonstruji i na trpělivém čekání při růstu žita. S tradicí se podle mého názoru musí postupovat jemněji ale promyšleněji. Dnešní člověk potřebuje vědět směr a řád celé akce. Úlomky, které my poskytly pamětníci, bych ráda využila při tvorbě kostýmů a ,,scénáře“ celého průvodu. Navazovat na Ostatky z roku 1986 není podle mého názoru možné, jelikož mezi tímto rokem a dnešní dobou je mohutný propad. Chtěla bych započít s tradičnějším, spíše historičtějším pojetím. Několikrát se v textu zmiňuji o Hlinecké oblasti, která je podle mého názoru, velmi kvalitním zdrojem inspirace také proto, že má hlubokou historickou podobu, která se postupem času nezměnila. Je málo takových tradic, které si udržují původní podobu, o které máme zprávy. V dnešní době se celá akce narušuje vlivem médií a internetu. Děti se převlékají za své oblíbené hrdiny z televizních seriálů a s tím já absolutně nesouhlasím. Kdysi jsem o tom vedla rozhovor s mojí tetou, učitelkou v mateřské školce. Kdy jsem chtěla aby lidé se oblékli přesně tak jak bych chtěla já, aby oblékly masky, které souvisí s masopustem a měli opodstatnění. Bylo mou tetou namítnuto, že tak do průvodu nikoho nezapojím a musím jim dát trochu volnosti. Na to jsem podotkla, že mi nejde o absolutní diktaturu ale spíše o ,,informativní“ přístup. Chci aby se o masopustu dověděli víc a pochopili, že i on má nějaká pravidla a je nutné, pokud se budou chtít zapojit je dodržovat. Co se týče masek tak jsem se uvolila k tematizaci celého průvodu. Napadlo mě něco jako lidová tradiční řemesla a jejich představitelé. Nedokážu si představit, že by došlo dítě v kostýmu želvy Ninja nebo Supermana. Je tedy stále otázkou, zda je opravdu možné dnešního obyvatele vesnice podrobit mému vnímání masopustu jako něčeho historického a pokusit se výběr masky, co nejméně přizpůsobit dnešní podobě světa. Velmi dobře to právě zpracovaly v Roztokách u Prahy, kde lidé mají na výběr jako při přehrabování v second handu. Je jim to příjemné, protože nemusí nic vyrábět a ještě jim někdo s výběrem pomůže. Podobně by chtěla jít i já ale jenom v tom základním uspořádání 37
průvodu se chci držet předem vybrané osoby. Každý totiž masku neunese nebo se nejedná o toho správného, komu má být určena např. zadaný muž. Znovu založení masopustu bude pravděpodobně velmi zdlouhavé a až postupem času se vyjeví, jestli jsem byla úspěšná či nikoliv. Je ale důležité vytrvale doufat a čekat jako při růstu žita.
.
38
Seznam příloh Příloha č. 1: Rozhovory 1.1. Rozhovor s panem Jaroslavem Vytlačilem 1.2. Rozhovor s panem Jaroslavem Doležalem 1.3. Rozhovor s paní Vladimírou Vavřínovou Příloha č. 2: Zápisy z kroniky 2.1. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1986 v sekci kultura. 2.2. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1988 v sekci kultura. 2.3. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1990 v sekci kultura. Příloha č. 3: Dotazníky Dotazník č. 3.1. Dotazník č. 3.2. Dotazník č. 3.3. Dotazník č. 3.4. Dotazník č. 3.5. Dotazník č. 3.6. Příloha č. 4: Kuchařské recepty 39
Příloha č. 1: ROZHOVORY 1.1. Rozvor s panem Jaroslavem Vytlačilem Rozhor s panem Vytlačilem, dlouholetým kronikářem naší vesnice. Text je upravený – touha po autentickém projevu byla zmařena vybitím baterie v diktafonu. Rozhovor je také podřízen paměti pana Vytlačila. Co si pamatuju, tak byl průvod ze Člupku ….to bylo ňáko 1945, hned po válce. Nebyla to taková významná událost jako Dožínky. Pro Dožínách to byly ozdobné vozy tažené voli, průvody. To byla dokonce i kněžna Libuše a Přemysl oráč s ozdobeným kozle. Průvod byl od dolní hospody. To na Člupku byl Radek Fašář přestrojený za koně, ještě po Rusácích Taky tam byl vůz, na kterým byl ustrojený strejc a bába, točili se. Napekli se koblihy a u každého baráku se vědělo, kam se může a nemůže. Taky nakrájené uzené. To mi bylo šestnáct let. Tak víš, jak to dopadlo. Zaniklo to jenom proto, že se rozbily sousedské vztahy…… Když byl ten masopust, tak se zúčastnila spíš mládež. Maškary dělaly různé blbiny. Muzika chodila – Hanuš a spol. Průvod od Dědourků k Simonům a druhý rok obráceně. Babky si stavěly Masopustní májku – soušku – a pak byla tancovačka, veselice. 40
Na otázku: Jaké byly masky? Tak muži za policajty a ženský za cikánky. Jako dřív měly ty sukně- to udělal ťuťu´tu a slepice byla pryč (to schovala pod tu velkou sukni a utekla). Figury spíš jako strejci, co kdo měl. Na otázku: Zda se u nás dělávaly ,,slamáci“? Nebývali. Ne. Pouze jenom povřísla na Moranu. Později jsme se dostali k hlavní a důležité informaci. A kdo to tu pořádal? Jak jste říkal, že ta mládež? Hušašáci – hlavní pořadatelé ((hušašáci: vznik - honci – typický pokřik ,,hušahušahuša“ když se šlo po divokém praseti a bouchalo se klacky do kmenů stromů)) Stolní společnost. Měli svoji zelenou hymnu – Zelení hájové. Ve znaku měli zároubíček a kroužek. ((Symboly dvou zakladatelů, zároubíček byl pan Částek a kroužkem Sedláček mlynář. Měli svého advokáta, pokladníka …atd. a dokonce i stanovy. Poslední akcí, kterou pořádali, byly Dožínky Nosívali papírové čepice. Měli i svoje přezdívky jako Hurvínek, Šišinek…. Zakázán až komunismem 1.2. Rozhovor s panem Jaroslavem Doležalem Soupis vzpomínek na masopustní tradice v obci Zhoř pana Jaroslava Doležala Ostatky Čtyřicet dní před Velikonoci v úterý před Popeleční středou se slavily Ostatky. Byl to den, který zakončoval plesové období bujarého veselí tanečních plesů a zábav. V úterý odpoledne se sešli lidé, kteří byli ochotni se přestrojit za maškary. Nemohl chybět medvěd, cikánky, šašci a papírový kůň. Předcházelo našminkování obličeje, ale hlavní zúčastnění průvodu byl hudební doprovod. Ve Zhoři jsme vždy malou dechovku daly dohromady. S hudbou se navštěvovaly domy v celé obci. Cikánky a šašci dělali v domech prohlídku kuchyní tak, že se zabavovalo vše dobré k snědku. Vítané bylo nejvíce uzené maso v komíně, ale docházelo při tom i k přípitkům různými pálenkami. Hospodáři domu se zahrála jeho oblíbená píseň. Když měl osadník někoho v zahraničí, tak to byla třeba píseň ,,Krásná je Amerika“. To byla 41
vzpomínka na odstěhované lidi do ciziny, kterých bylo za Rakouska Uherska veliké množství. Po přípitku se pokračovalo od domu k domu. Bylo to veselé, ale i vysilující. Stalo se, že voditel medvěda i zvíře padali únavou, ale vydržet se muselo. Průvod masek s hudbou doprovázeli občané, ale i spousta dětí. Náladu, když bylo někdy tání sněhu a očekávání, že již zima ochabuje, to radost ještě zvětšovalo. Tehdy potěšit se při hudbě nebylo každodenní. Televize začaly být jen ojediněle ale i rádio mělo jen málo občanů. Potácející průvod navečer dorazil do tanečního sálu a tam otužilci vesele tančili a dokončovali zábavu. Před půlnocí byl medvěd poražen a rozpustilé veselí bylo ukončeno.
1.3. Rozhovor s paní Vladimírou Vavřínovou Rozhovor s paní Vladimírou Vavřínovou dne 22. 4. od 15 hodin na Člupku (na rozhovor jsem došla pěšky a trochu dříve) S paní Vavřínovou bylo velmi příjemné povídání. O masopustu jsem se hodně dozvěděla, protože byla předsedkyní Českého svazu žen, který masopust v naší obci znovu obnovil. …Od Člupecké hospody – sraz Pavel Vondra s koňmi s valníkem vezl muzikanty, já už nevim, kolik jich tam mohlo bejt… Tady byl aktivní svaz žen, tady se seřadily masky do průvodu. Ještě bych se mohla podívat… Vzpomenete si na to, kdy byl založen Český svaz žen? Jó, to se mě holčičko moc ptáš… Nevzpomínáte si… to nevadí. Já zkusim trošku nakouknout, jestli nenajdu něco, víš. To bylo pěkné, ty masky. Jarča Kodytková ta byla za mimino, měla takový veliký břícho a to, a to bylo, to se užilo legrace. Když se do Němčic přišlo, takle u baráku se zastavovalo a hrálo a voni jak se zase přidávali lidi - jó, tak někdo přinesl, jak se zastavovalo u těch baráků, přinesl někdo flašku, třeba nějakého likéru nebo 42
vína, viď, a nalejval těm, co byli už v tom průvodu, co šli. Já už jsem letos, jak jsem poslouchala v rádiu, že mluvili o maškarním o tomhle tom, vo tom, tak jestli to je v únoru nebo jak, to už nevim, to bych kecala a vo tom vysílali v rádiu a tak jsem si říkala, že se podívám a že najdu, jestli nemám nějaký staré fotky a že bych z toho uďála do toho, do skříňky dólu, jako takovou vzpomínku, jenomže jsem žádný fotky nenašla. Zastavilo se, zahráli muzikanti a ještě jako než se tohle to dělalo, tak já vim, že třeba moje rodiče řikali, že byl zvyk takovej, že jako vždycky, kde se zastavilo, zahrálo, tak voni podali nějakej, na pití, alkohol, víno nebo… Koblihy? Koblihy, tak no. Vždycky se našla parta, která se chytla. Já jsem právě letos poslouchala, když byly ty Ostatky, tak o tom mluvili v rádiu. To se šlo tady ze Člupku na dolní Němčice k Hubinkovejm (počkeje, já si to musím ještě napsat)…zahajoval se zde ten průvod masek, to přijel ten Vondra s tím valníkem a muzikanti seděli na tom valníku a hráli, no. Většinou pili muzikanti, že jo, protože kdyby bejvaly ženský pily tak by nedošly ani do Němčic. Takže vy jste říkala, že ten průvod šel až do Němčic. Jo, přes celý Němčice, až na dolní Němčice třeba k Hubinkovejm, prostě tam na tu křižovatku, jak byla, tam se votočilo, koníci s valníkem se otočili a jelo se zpátky. Víš, jak se jelo, jelo se jako takhle, jak by se šlo k vejboru a vokolo kapličky na dolní Němčice. Potom zase vokolo Vytlačilovejch a potom zpátky na sál do hospody. To nebyl kulturák, to byla hospoda. Takže v té hospodě se jako končilo? No tam byla ještě jako zábava na tanečním sále, ty masky, tak většinou, nikdo s sebou nenesl šaty, aby to. Tak tam se to jako pobavilo a pak třeba někdo se šel přestrojit a večer byla, to normálně pokračovalo, taneční zábava. My jsme byli drzí. Autobus jsme zastavili, taky aby se něco nestalo přeci jenom to bylo roztáhnutý po celý silnici. Tyk si vzpomínám, že v Němčicích na zastávce, tam jak bydlela paní Hynková, tak tam autobus taky zastavil a tam šofér stál a tam jsme taky otravovali furt, jako co byly masky a nosila se taky s sebou flaška, jenže von pit nemoh, jenže dávalo se připíjet a tak no. Tak u těch baráku se vždycky zastavilo, oni teda donesli kapku, muzikanti to nejvíc odnesli. A když takhle jako šli, tak i spousta lidí zatěká maskami, za tím průvodem. No to byly různý masky, jako kdo co doma měl, nebo propůjčovaný. 43
Třeba i nějaký malý děcko na těch starejch kočárech ještě. Tohle bylo tak, že se půjčily masky, nebo co kdo doma měl takovýto tetky nebo babky, takový různý. To měly půjčovaný ženský, tydlety masky. To si pamatuju. Jarča Kodytková za mimino a to měla pučovaný. Vona to byla legrace. Ta doprava zaprvé nebyla ještě taková, tak to museli všichni zastavit, protože to bylo roztažený po celý silnici a vím, že u toho autobusu se děli různý neplechy, že i do autobusu masky vlezly. Bylo to takový veselý, no. A když se přejela celá ta vesnice, většinou se u každého baráku zastavilo, zahráli a voni teda připili, nebo přinesli něco, tak si to zase vzali muzikanti s sebou. A potom byla jako ještě taneční zábava. A pak paní Vavřínová nalezla po dlouhém listování v naší obecní kronice rok 1986, kdy společně se Svazem žen znovu obnovila masopust v naší obci.
Příloha č. 2: ZÁPISY Z KRONIKY 2.1. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1986 v sekci kultura. Další akcí členek Českého svazu žen je ostatkové posezení s průvodem masek po vsi. Ostatkové zábavy se v naší obci nepořádaly. Tento zvyk se udržoval dlouho ve Zhoři, ale již ani tam se tyto zábavy nepořádají. Ženy měly obavu jak se průvod masek a zábava vydaří a jestli se vůbec bude někdo maskovat. K jejich překvapení se sešlo asi 50 maškar. Průvod byl od Hlupecké hospody do Němčic, dále okolo budovy národního výboru až k Povolným čp. 15 (moji sousedé- moje pozn.) a zpět na sál Ostatkové besedy. Muzikanti jeli na vyzdobeném valníku taženým párem koní, v průvodě nechyběl ani vyzdobený žebřiňák, na kterém se vezly děti. Členky svazu žen zajistily koblihy, které jsou symbolem ostatků a které cestou prodávaly. U některých domků se průvod zastavil, kapela zahrála, masky dostaly pohoštění a šlo se dále po vsi. Sešlo se hodně občanů, kteří poctivě s průvodem prošli obcí až na sál. Přijel ise podívat i z okolních obcí, protože tento starý zvyk se již málokde udržuje. I večer na sále se sešlo hodně místních občanů a zábava plynula v pěkné náladě až do rána. Domů se nikomu nechtělo. Této zábavy se zúčastnili mladí i staří a velice pěkně se společně bavili. Škoda, že se masopustní veselí a průvody více neudržují i v dnešní době. Z těchto starých zvyků, při kterých se dovedli lidé srdečně bavit nám zbylo pouze to vaření, přejídání se a shon. Paní Vavřínová dodala: Konalo se to ještě asi 2krát a pak to zaniklo. A proč to zaniklo? 44
No, my jsme to přestaly dělat a nikdo jiný o to zájem neměl. Roku 1987 nejsou o masopustu zmínky. 2.2. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1988 v sekci kultura. V měsíci únoru uspořádaly členky Českého svazu žen Němčice ostatkový průvod masek po obci s hudbou a večer posezení na sále Osvětové besedy s hudbou a tancem. Společnost se dobře bavila až do rána, do tří hodin. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1989 v sekci kultura. …a další akcí na sále byl masopust, který pořádaly členky Českého svazu žen z Němčic. Dne 4. února, průvod masek po obci, ukončení na sále s hudbou a tancem až do pozdních ranních hodin. 2.3. Zápis z kroniky obce Němčice z roku 1990 v sekci kultura. 3. března pořádal Svaz žen ostatkové posezení s průvodem masek po vsi za doprovodu kapely. Velká účast a velmi vtipné a pěkné masky ale i posezení bylo zdvořilé a návštěva velká. Roku 1991 byl sál hospody ve velmi dezolátním stavu a tudíž nebylo kde možné konat v zimních měsících zábavy. Tím také došlo k utlumení tohoto svátku v naší obci.
45
Příloha č. 3: Dotazníky Dotazník č. 3.1. Pavlína Pecháčková (22 let) – sousedka, spolužačka, kamarádka, studentka oboru Dřevostavby, Mendelova univerzitě v Brně 1) Co si představíš pod pojmem masopust? PRŮVOD MASEK, JARO 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? LIDÉ SE OBLÉKNOU DO MASEK, PROCHÁZÍ VESNICÍ 3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si NETUŠÍM VZNIKL PRO OSLAVU JARA, ÚRODY 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a kostým. 46
LAUFR – NEVIM – KOSTÝM Z OVOVCE – OVOCE SLAMENÝ – OBLEK ZE SLÁMY – ÚRODA KLIBNA – NEVIM – MODRÝ OBLEK – VODA RAS – NEVIM – ZELENÝ OBLEK – TRÁVA 5) Byl by si rád, kdyby se znovu obnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! ANO ANET BY MĚ POMOHLA S VÝBĚREM MASKY A POMOHLA S UŠITÍM O MASOPUSTU VCELKU NIC NEVÍM
Dotazník č. 3.2. Antonín Šafránek (21 let) spolužák, kamarád, student Fakulty ekonomicko-správní, Univerzita Pardubice 1) Co si představíš pod pojmem masopust? Původní pojem nesl význam toho, že se mělo jíst maso, později se začal tento termín používat pro období půstu (bez masa). Jde hlavně o to, aby se lidi nacpali v době (po zimě), kdy není co žrát. 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? Ano, Převleky, Vynášení Morany 3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si Vznikl pomocí BRAINSTORMINGU Viz odpověď 1) původ ve středověku, ,,rozloučení se zimou“ 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a kostým. 47
LAUFR – ROZBITÝ KUFR SLAMENÝ – ASI ZE SLÁMY KLIBNA – ZMUTOVANÝ KŮŇ RAS – DRÁB 5) Byl by si rád, kdyby se znovu obnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. (Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! MÁM RÁD VODU – CHCI BÝT MORANA MASKU BY MI UDĚLALA ÁŇA NEJSEM PROTI – POKUD TO POMŮŽE, RÁD POMOHU
Dotazník č. 3.3. Libor Kuchta (21 let) kamarád, momentálně ve výcvikovém táboře ve Vyškově 1) Co si představíš pod pojmem masopust? O MASOPUSTU JSEM SLYŠEL, ALE NEVIM CO SI O TOM PŘEDSTAVIT 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? MOC JSEM O TOM NESLYŠEL 3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si MASOPUST JEASI DOST STARÝ, ALESPOŇ 200 LET? JAK VZNIKL, TO SI NEDOKÁŽU PŘEDSTAVIT 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a kostým. LAUFR – ASI KLOBOUK SLAMENÝ – NĚCO SE SLÁMOU 48
KLIBNA – NĚCO S KONĚM RAS – ASI ZVÍŘE 5) Byl by si rád, kdyby se znovu obnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. (Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! PO PRAVDĚ SI MYSLÍM, ŽE NA TO NEMAM ČAS, TAK MĚ TO MOC NEZAJÍMÁ
Dotazník č. 3.4. Veronika Dvořáková (20 let) přízeň, kamarádka (MĚLA V SOBĚ 6 PANÁKŮ) 1) Co si představíš pod pojmem masopust? POD POJMEM MASOPUST SI PŘEDSTAVÍM URČITÝ DNY, KDY SE NESMÍ JÍST TUČNÉ JÍDLO, HLAVNĚ MASO. 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? NEJDŘÍV SE VŠIHCNI OŽEROU A NAJÍ A PAK DRUHÝ DEN NESMÍ JÍST NIC TUČNÉHO A NA KONCI PŮSTU JE PRŮVOD KDE JDOU MASKYA KAŽDÁ MASKA NĚCO PŘEDSTAVUJE
3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si MYSLÍM, ŽE KOLEM 18. STOLETÍ ŘEKLA BYCH, ŽE ASI NA MORAVĚ 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras?? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a 49
kostým. ANETKO, PROMIŇ, NIC MI TO NEŘÍKÁ LAUFR – NĚCO S ROHAMA SLAMENÝ – NĚCO ZE SLÁMY KLIBNA – NĚCO S KONĚM RAS – NĚCO ZLÉHO 5) Byl by si rád, kdyby se znovu obnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. (Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil??? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! MYSLÍM, ŽE V PRŮVODU CHODÍ KŮŇ A ZA TOHO BYCH ŠLA, SICE NEVÍM, CO KŮŇ PŘEDSTAVUJE, ALE TA MASKA SE MI LÍBILA
Dotazník č. 3.5. Pavel Suchánek (22 let) bratranec, spolužák, kamarád, student Stavební fakulty, Vysoké učení technické v Brně 1) Co si představíš pod pojmem masopust? - CHOZENÍ V MASKÁCH PO VESNICI 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? - MÁM POCIT, ŽESE NĚKDY ZVONÍ, POCHOD PŘES VESNICI, HODNOCENÍ MASEK 3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si - VZNIK – NĚKDO SE NUDIL, KDE – ČECHY; KDY – 18. STOLETÍ A DŘÍV…TIP PŘESNĚ 1681 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a kostým.
50
LAUFR – FAKT MĚ NIC NENAPADÁ SLAMENÝ – KOSTÝM STRAŠÁKA V ZELÍ KLIBNA – NĚCO OD KLIKY, FLAŠINET RAS – ZBĚRAČ MRTVOL ZVÍŘAT (KAT) 5) Byl by si rád, kdyby se znovu obnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. (Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! NE; STRAŠÁK DO ZELÍ NEBO JAKO SLAMĚNEJ; VYROBIL
Dotazník č. 3.6. Lenka přítelkyně Pavla (22 let) 1) Co si představíš pod pojmem masopust? SESKUPENÍ LIDÍ V MASKÁCH, KTEŘÍ CHODÍ PO VESNICI OD DOMU K DOMU 2) Slyšel/a si už někdy o co se jedná? Pokud si o něm slyšel/a, můžeš popsat (stručně) jeho průběh? SEJDOU SE LIDI V MASKÁCH, STAROSTA ZAHÁJÍ MASOPUST A POVOLÍ MASKÁM CHODIT PO VESNICI DŮM OD DOMU, KDE TANCUJÍ, ZPÍVAJÍ A OD LIDÍ DOSTÁVAJÍ KOLÁČE A KOŘALKU, NĚKDY ZASTAVUJÍ AUTA A CHTĚJÍ OD NICH PENÍZE 3) Jak si myslíš, že MASOPUST vznikl, kde má původ a o jak starou tradici se jedná? Tipni si VZNIKL KVŮLI TOMU, ŽE POTOM NÁLEDUJÍ VELIKONOCE ATO BY SE MĚL DRŽET PŮST, PŮVOD MÁ AS IV ČECHÁCH, 1645? 4) Co si představíš pod pojmenováním laufr, slaměný, klibna, ras? Jedná se o jednotlivé masky z masopustního průvodu. Pokus se popsat jejich charakteristiku a kostým. 51
LAUFR – ZAHAJUJE MASOPUST, VYPADÁ JAKO STAROSTA SLAMENÝ – SLAMÁK, MÁ VĚCI ZE SLÁMY KLIBNA – MIMINO RAS – VYPADÁ JAK KAT 5) Byl by si rád, kdyby se znovuobnovil v naší vesnici a stal by ses sám účastníkem průvodu? Za jakou masku by si šel? Popiš její kostým a charakterizuj ji. (Jak by sis masku sehnal? Vyrobil by sis jí sám, nebo si ji vypůjčil? NEBO TI JE VŠECHNO JEDNO A NEZAJÍMÁ TĚ TO!!!! ANO; KOVBOJ; CIKÁN; VYROBILA SAMA
Příloha č. 4: Kuchařské recepty Koblihy 1 kg mouky, 80 g cukru, 100 g másla, 6 – 8 žloutků, 4 lžíce rumu, 60 g droždí, ½ mléka, citrónová kůra, lžička soli, asi 750 g tuku na smažení. V části vlahého mléka zmladíme droždí s trochou cukru a mouky na kvásek. Máslo utřeme s cukrem a se žloutky. Do utřené žloutkové pěny přidáme mouku, rum, vzešlý kvásek, sůl, citrónovou kůru a zbytek cukru i mléka. Vypracujeme vláčné těsto, až se nám na něm tvoří puchýřky. Povrch lehce poprášíme moukou, přikryjeme ubrouskem a necháme v teple kynout. U koblih záleží hlavně na tom, aby všechny přípravy měly stejnoměrnou teplotu. Proto si vše připravíme několik hodin předem do teplé místnosti, tj. prkénka, na která budeme koblihy dávat, ubrousek i vál, a také náplně, kterých do koblih použijeme. Koblihy mají být lehké, nenapité tukem, a proto dáváme do těsta poměrně mnoho žloutků a alkohol. Po vykynutí těsto vyklopíme na pomoučený vál a rozválíme na placku asi 1 cm silnou. Na polovině těsta vyznačíme kulatým tvořítkem kroužky a do jejich středu umístíme náplň. Z druhé poloviny plátu vykrájíme kolečka, která vrchní 52
stranou přikládáme na náplň, v krajích je dobře přitiskneme a pak týmž tvořítkem vykrojíme koblihy. Dáváme je na prkénko mírně posypané moukou a přikryjeme ubrouskem. Necháme je nakynout, pak obrátíme a necháme kynout i na druhé straně. Jiný způsob vykrajování koblih. Opět vyválíme dva stejně velké pláty těsta. Na jednom plátu vyznačíme kroužky a umístíme náplň. Druhým těstem celý plát překryjeme, kolem vyvýšených míst náplně je okrouhle přiťukáme prsty, aby se spojilo se spodním těstem, a pak tvořítkem vykrájíme koblihy. Smažení koblih: Do velkého kastrolu si nachystáme ztužený stoprocentní tuk na smažení. Mimoto si do zvláštní nádobky připravíme tuk, který budeme později dolévat, aby byl teplý. Tuku na smažení musí být tolik, aby koblihy plavaly, tj. asi na 3 cm. Jsou-li koblihy dobře vykynuté, lehounké a plavou na tuku, mají pak kolem svého obvodu bílý proužek. Správnou teplotu tuku poznáme, když se malý kousek do něho vhozený hned začne smažit. Do takto rozehřátého tuku koblihy vkládáme vrchní stranou dolů. Máme-li na nich trochu mouky, lehce ji peroutkou oprášíme. Dáváme jen tolik koblih, aby se vzájemně nedotýkaly. Po vložení je hned přiklopíme pokličkou a asi po 2 minutách se na ně podíváme. Jsou-li dobře osmaženy, obrátíme je a nepřikryté osmažíme i a druhé straně. Nejlépe je vybírat i obracet je velkým drátěným očkem, které nezachycuje žádný tuk. Pokud jsou teplé, pokládáme je na mísu pouze v jedné vrstvě. Odřezky zbylé od vypíchaných koblih zpracujeme, dáme chvíli nakynout a z nich pak stejným způsobem vykrájíme koblihy nebo z nich utvoříme různé vyvalované a splétané tvary nebo jen noky. V tom případě do těsta po vypíchání koblih zapracujeme trochu rozinek a nakrájených mandlí. Kuchařka naší vesnice Dr. Marie Hrubá, František Raboch a kolektiv Státní zemědělské nakladatelství, Praha 1977
53
Seznam obrázkových příloh Příloha č. 1.: Ostatky 1986 – průvod masek po vsi pořádá ČSZ Obr. č. 1: Hudebníci. Obr. č. 2: Průvod táhnoucí se od Hlupecké hospody. Obr. č. 3: Nevěsta, mimino a ženich v popředí průvodu. Obr. č. 4: Tetky a staré kočáry. Obr. č. 5: Myslivci. Obr. č. 6: Tetky a šátky. Příloha č. 2: Žitné políčko Obr. č. 1: Žitné políčko koncem měsíce února. Obr. č. 2: Já, pes Barney a polínko. Obr. č. 3: Políčko v měsíci březnu a moje matka na bobku a šátkem na hlavě. Obr. č. 4: …porovnání s lidským měřítkem.
Příloha č. 3: Smažení masopustních koblih Obr. č. 1: Už to vykynulo, tak to rozděl! Obr. č. 2: Rozděleno na tři bochníčky. Obr. č. 3: Usmažené na talíři a větvička třešně.
54
Ostatky 1986 – průvod masek po vsi pořádá ČSZ
Obr. č. 1: Hudebníci
55
Obr. č. 2: Průvod táhnoucí se od člupecké hospody.
Obr. č. 3: Nevěsta, mimino a ženich v popředí průvodu.
56
Obr. č. 4: Tetky a staré kočáry.
Obr. č. 5: Myslivci.
57
Obr. č. 6: Tetky a šátky.
Obr. č. 7: Kamna na plné lahve, na které si mnoho lidí pamatuje. Příloha č. 2.: Žitné políčko
58
Obr. č. 1: Žitné políčko koncem měsíce února.
Obr. č. 2: Já, pes Barney a polínko.
Obr. č. 3: Políčko v měsíci březnu a moje matka na bobku a šátkem na hlavě.
59
Obr. č. porovnání s lidským měřítkem Příloha č.3: Smažení masopustních koblih
Obr. č. 1: Už to vykynulo, tak to rozděl!
Obr. č. 2: Rozděleno na tři bochníčky. 60
Obr. č. 3: Usmažené na talíři a větvička třešně. Seznam literatury ADÁMEK, Karel Václav, Lid na Hlinecku, Praha, 1900, s. 108 DOHNAL, Antonín; Dohnalová, Otilie, Staročeské zvyky a obyčeje české mládeži, nákladem České grafické unie, 1921 LANGHAMMEROVÁ, Jiřina. Čtvero ročních dob v lidové tradici. Vyd. 1. Havlíčkův Brod: Petrklíč, 2008, 164 s. ISBN 978-80-7229-171-7 RVAČOVSKÝ, Vavřinec Leander. Massopust. Vyd. 1. Praha: Nakladatelství lidové noviny, 2009, 576 s. ISBN 978-80-7106-344-5 SEKYRA, Jan, Semeno a setí, Praha, nakladatelství A. REINWART, 1905 VOJANCOVÁ, Ilona; Masopust na Hlinecku, Národní památkový ústav, územní památková správa, 2014, 107 s. VONDRUŠKOVÁ, Alena; Skopová, Kamila, České zvyky a obyčeje, Praha, 2004 ISBN 80-00-01356-8 VONDRUŠKOVÁ, Alena. Český lidový a církevní rok. Vyd. 1. Brno: Moravská Bastei Moba, s. r. o., 2015, 304 s. ISBN 978-80-243-6761-3. ZÍBRT, Čeněk, Český masopust. Kulturní studie, (časopis Zlatá Praha r. 1886) ZÍBRT, Čeněk, Staročeské výroční obyčeje, pověry, slavnosti a zábavy prostonárodní – pokud o nich vypravují písemné památky až po náš věk, Praha, MDCCCLXXXIX ZÍBRT, Čeněk, ,,Masopust držíme…“, Praha, nakladatelství F.Šimáčka, 1910 ZÍBRT, Čeněk, Seznam pověr a zvyklostí pohanských z VIII. Věku, Akademia, 1995 ISBN 80-200-0511-0 ZÍBRT, Čeněk, Veselé chvíle v životě lidu českého, Praha, Vyšehrad, 1950 www stránky 61
Praha,
http://www.ceskatelevize.cz/porady/1102732990-folklorika/ Masopust – 16.3. 2013, Masopust, fašank, ostatke: - Rozsochy na Horácku, Petrov na Slovácku, Pivín na Hané – 10.3.2012 http://www.ceskatelevize.cz/ivysilani/10519120758-nase-tradice/212562260400009masopust http://nemcice.uo.cz/ https://cs.wikipedia.org/wiki/Tradice http://www.brazilie-informace.cz/karneval.html http://www.karnevalove-zbozi-masky.cz/eduard-held-muzeum http://www.radynacestu.cz/magazin/benatsky-karneval/ http://magazin.travelportal.cz/karneval-v-nice-2016/
62