TECHNICKÁ UNIVERZITA V LIBERCI FAKULTA PEDAGOGICKÁ Katedra sociálních studií a speciální pedagogiky
Studijní program: Speciální pedagogika Studijní obor: Speciální pedagogika pro vychovatele Kód oboru: 7506R029 Název bakalářské práce:
ANALÝZA PORUCH CHOVÁNÍ JEDINCŮ UMÍSTĚNÝCH V DĚTSKÝCH DOMOVECH Analysis of Behavioural Disorders at Children‘s Homes
Autor:
Podpis autora: ______________________
Renata Michailidisová Máchová 368 471 27 Stráž pod Ralskem
Vedoucí práce: PaedDr. Ilona Pešatová, Ph.D. Počet: stran 62
obrázků 0
tabulek 3
CD obsahuje celé znění bakalářské práce. V Liberci dne:
grafů 5
zdrojů 18
příloh 3 + 2 CD
2
Prohlášení
Byl(a) jsem seznámen(a) s tím, že na mou bakalářskou práci se plně vztahuje zákon č. 121/2000 Sb. o právu autorském, zejména § 60 – školní dílo. Beru na vědomí, že Technická univerzita v Liberci (TUL) nezasahuje do mých autorských práv užitím mé bakalářské práce pro vnitřní potřebu TUL. Užiji-li bakalářskou práci nebo poskytnu-li licenci k jejímu využití, jsem si vědom(a) povinnosti informovat o této skutečnosti TUL; v tomto případě má TUL právo ode mne požadovat úhradu nákladů, které vynaložila na vytvoření díla, až do jejich skutečné výše. Bakalářskou práci jsem vypracoval(a) samostatně s použitím uvedené literatury a na základě konzultací s vedoucím bakalářské práce a konzultantem.
V Liberci dne: Podpis:
3
Ráda bych poděkovala své vedoucí práce, paní doktorce Iloně Pešatové za cenné rady a trpělivost a také svým nejbližším, mému manželovi Simonovi a mým dětem Simonovi a Sáře za porozumění a za jejich emoční podporu. 4
Název BP: Analýza poruch chování jedinců umístěných v dětských domovech Analysis of Behavioural Disorders at Children’s Homes Jméno a příjmení autora: Renata Michailidisová Akademický rok odevzdání BP: 2006/2007 Vedoucí BP: PaedDr. Ilona Pešatová, Ph.D Resumé Bakalářská práce se zabývala problematikou poruch chování u dětí vyrůstajících v dětských domovech. Vycházela ze současného stavu prostředí, ve kterém vznikají nejčastější výchovné problémy dětí, u kterých byla nařízena ústavní výchova. Ta bývá nejčastěji uplatňována jednak z důvodů nevyhovujících životních podmínek původního rodinného zázemí, jednak z důvodů skutečných patologických projevů chování těchto dětí. Jejím cílem bylo analyzovat poruchy chování u jedinců umístěných v dětských domovech, popsat jejich nejčastější typy a možné příčiny jejich vzniku. Cíl práce byl dosažen částečně a analýza byla zpracována na základě níže uvedených pramenů informací, mezi nimiž chyběly údaje o dědičných a vrozených předpokladech pro vznik poruch chování u respondentů. Tyto údaje nebyly obsaženy v osobních listech dotazovaných dětí a nebyly ani jinak přístupné. Práci tvořily dvě stěžejní oblasti. Jednalo se o část teoretickou, která pomocí zpracování literárních pramenů popisovala, objasňovala a vysvětlovala podstatu poruch chování, jejich nejčastější příčiny a jejich klasifikaci, dále zde byly uvedeny charakteristiky dětského domova a dětí v něm umístěných. Ve druhé, praktické části, byla pomocí studia spisové dokumentace a dotazníku provedena analýza poruch chování u dětí vyrůstajících v dětském domově. Tato analýza potvrdila předpokládané nejčastější poruchy a jejich příčiny. Výsledky ukazovaly, že nejčastějšími poruchami u těchto dětí byly agresivita a lži a že příčiny těchto poruch pramenily z nevhodných výchovných přístupů k dětem v rodině a posléze ze vzniklé citové deprivace a narušených sociálních vztahů. Tyto výsledky následně vyústily v konkrétní navrhovaná opatření v oblasti etopedie.
Summary
This bachelor diploma thesis is focused on the malfunction of children who are brought up at children asylum houses. It was based on the contemporary situation in the environment, in which the most often educational problems occur with children, who were given in a hospital treatment. It is very often enforced because of either unsatisfying life conditions in the former family or because of actual pathological behaviour of these children. The main goal was to analyse behaviour malfunctions with children brought up at children asylum houses, and to describe the most often types of these malfunctions and their possible causes. This goal was reached only partially and the analyse was based on the lower mentioned sources of information with the exception of information about hereditary conditions for the genesis of behaviour malfunctions at respondents. These information weren´t included in personal certificates of questioned children and they weren´t accessible in any other way. 5
The diploma thesis was formed by two main fields. The first one is theoretical, which by the means of literary sources describes and explains the core of behaviour malfunctions, their reasons and classification. In this part is also placed a characterization of the asylum house and its children. The second field is practical where was by the means of studying material documentation and questionnaires made the analyse of behaviour malfunctions of children brought up at asylum houses. This analyse confirmed the presumptive often malfunctions and their causes. The results showed that the most often malfunctions with these children were aggressivity and lies caused by incovenient educational approaches in families which led into emotional deprivation and to problems in social relationships. These results consequently led into a concrete recommended remedies in the field of etopedy.
Klíčová slova Poruchy chování, chování disociální, chování asociální, chování antisociální, agresivita, deprivace, dětský domov. 6
Obsah
1. Úvod
8
2. Teoretické zpracování problému
9
2.1 Charakteristika dětského domova
9
2.1.1 Charakteristika děti z dětských domovů
12
2.2 Poruchy chování u dětí
13
2.2.1 Etiologie poruch chování
17
2.2.2 Klasifikace poruch chování
21
2.2.3 Neagresivní a agresivní typy poruch chování
25
3. Praktická část
33
3.1. Cíl praktické části
33
3.2 Stanovení předpokladů
33
3.3 Popis zkoumaného vzorku
33
3.4 Průběh průzkumu
35
3.5 Použité metody
37
3.6 Získaná data a jejich interpretace
38
3.6.1 Poruchy chování u respondentů
38
3.6.2 Analýza typů poruch chování u respondentů
39
3.6.3 Analýza příčin poruch chování
43
3.6.3.1 Rodinné zázemí respondentů
43
3.6.3.2 Další příčiny poruch chování
48
4. Shrnutí výsledků praktické části
51
5. Závěr
55
6. Navrhovaná opatření
57
7. Seznam použité literatury
59
Přílohy
7
1. Úvod V sou čas né dob ě js ou do děts kých domovů (d ále jen DD) umisťovány
děti
s naruš en ým
h o d n o t o v ým
s ys t é m e m
z rodin
r o z v r á c e n ýc h , s o c i á l n ě s l a b ý c h , d ě t i z n e u ž í v a n é a d e p r i v o v a n é . Nevhodn é a nepo dnětné pros tředí , ze kt erého t yt o děti pocház ej í působí, že jsou zanedbané a tím je způsobeno, že zaostávají za dětmi z funk ční ch ro di n jak v o bl ast ech roz um ov ých t ak i citových. Alarmujícím
jevem,
jak
uvádí
Pešatová
(2002),
je
narůst ání k ri min ali t y m l adis tv ých po „li st op adovém “ v ývo j i (do r o k u 2 0 0 2 s e t r o j n á s o b n ě z v ýš i l a ) a d ě t í ( d o r o k u 2 0 0 2 3 , 5 k r á t z v ýš e n á ) . D ě t š t í ú t o č n í c i j s o u v ů č i o b ě t e m č í m d á l t í m v í c e agresivní a krutí. Dlouhodobě narůstající rozvodovost v rodinách je jen jedním
z negativních
ukazatelů
fungování
současné
ro din y.
Rodinné tradice vycházející z mravních norem našich předků, jež s e v yv í j e l y p o d l o u h á s t a l e t í , o p ř e n é o p i l í ř e e v r o p s k é c i v i l i z a c e (řecko-římská kultura, křesťanství), se v dnešní době ve většině rodin nedodržují. Děti nejsou vedeny k úctě k autoritě, ke kultuře, k rozvíjení osobního vztahu k duchovnímu dědictví. Děti, které j s o u š p a t n ě v ýc h o v n ě v e d e n y , n e m a j í v l a s t n ě a n i p ř í l e ž i t o s t p o z n a t správné hodnoty a za takové hodnoty pak
považují ty, které si
o d n e s l y z d o m o v a . N e v ž d y s e t yt o h o d n o t y s l u č u j í s m r a v n í m i hodnotami běžné společnosti a často ani s jejími zákony. Proto se takové
děti
dostávají
do
problémů,
které
b ýv a j í
pří slušn ým i
státními institucemi často řešeny tak, že dítě je odebráno z rodiny a
umístěno
do
dětského
domova.
Dnes
do
dět sk ýc h
domovů
nepřicházejí sirotci, ale nejčastěji děti z nefunkčních rodin, kde b yl a z a n e d b á n a v ý c h o v a . C í l e m b a k a l á ř s k é p r á c e j e a n a l yz o v a t a p o p s a t t e o r e t i c k y i p r a k t i c k y p o r u c h y c h o v á n í d ě t í v yr ů s t a j í c í c h v d ě t s k ýc h d o m o v e c h , p ř e d e v š í m s e z a m ě ř i t n a a n a l ý z u j e j i c h p ř í č i n a t yp ů .
8
2 . Teoretické zp racová ní problému 2 . 1 Ch a r a kt e r i s t i ka d ě t s ké h o d o mo v a P odl e z ák ona č. 109/ 2002 S b. O v ýkonu úst avní v ýchov y nebo o c h r a n n é v ýc h o v y v e š k o l s k ýc h z a ř í z e n í c h a o p r e v e n t i v n ě v ý c h o v n é p é č i v e š k o l s k ýc h z a ř í z e n í c h a o z m ě n ě d a l š í c h z á k o n ů p a t ř í d ě t s k ý domov mezi školská zařízení a jeho účelem je poskytnout péči při v ýchově
a
vzdělávání
podle
individuálních
potřeb
dětí,
jinak
pos kyt ovan ou rodiči n ebo j in ým i osobami , a z aj ist it z ákladn í p rávo kaž dého dí tět e, k t erému byl a s oudně naříz ena ús t avní výchov a, a které nemá závažnější poruchy chování. Tyto děti se vzdělávají ve školách, k t e r é n e j s o u s o u č á s t í d ě t s k é h o d o m o v a . N á h r a d n í v ýc h o v n á p é č e
se
t ýk á n e z l e t i l ýc h o s o b v e v ě k u o d 3 d o 1 8 l e t , p ř í p a d n ě z l e t i l ý c h o s o b d o 1 9 l e t . V p ř í p a d ě , ž e s e z l e t i l á n e z a o p a t ř e n á o s o b a p o u k o n č e n í v ýk o n u úst avní n ebo och ranné vých ov y n adál e připravuj e n a budoucí povol ání, m ů ž e d ě t s k ý d o m o v z a u r č i t ýc h p o d m í n e k u v e d e n ýc h v e s m l o u v ě m e z i n e z a o p a t ř e n o u o s o b o u a z a ř í z e n í m , p o s k yt n o u t p l n é p ř í m é z a o p a t ř e n í zletilé nezaopatřené osobě, nejdéle však do věku 26 let. Do dětského domova se rovněž umísťují nezletilé matky spolu s jejich dětmi. V yt v á ř e n é
podmínky by měly podporovat
sebedůvěru
dítěte,
rozvíjet citovou stránku jeho osobnosti a umožňovat jeho aktivní účast na
fungování
společnosti.
P l n ým
přím ým
zaopatřením
se
rozumí
pos kyt nutí st rav ování, ub yt ov ání, oš acení, učební ch pot řeb a pomůcek, ú h r a d a n e z b yt n ě n u t n ý c h n á k l a d ů n a v z d ě l á n í , n a z d r a v o t n í p é č i , l é č i v a a
zdravotnické
prost ředky,
které
nejsou
hrazeny
ze
zdravotního
p o j i š t ě n í , p o k u d n e b yl a p é č e v y ž á d á n a z á k o n n ým i z á s t u p c i d í t ě t e . D á l e m á d ě t s k ý d o m o v p o v i n n o s t p o s k y t o v a t d ě t e m k a p e s n é , o s o b n í d a r y, hradit nákl ady na d op rav u d o budov y š kol y a pos kyt no ut věcnou pomoc při odchodu zletilých ze zařízení. Dětský domov může také hradit p o t ř e b y p r o v yu ž i t í v o l n é h o č a s u a r e k r e a c i , n á k l a d y n a k u l t u r n í , uměleckou, sportovní a oddechovou činnost, na soutěžní akce, na d o p r a v u k o s o b á m o d p o v ě d n ý m z a v ýc h o v u .
9
Dětský domov má svůj vnitřní řád, kde je dětem a osobám o d p o v ě d n ým povinností
za
péči
o
vym ez en ých
ně
předepsán
u veden ým
způsob
zákonem.
uplatňování Základní
práv
a
organizační
jednotkou v dětském domově je rodinná skupina. Tvoří ji nejméně 6 a nejvíce 8 dětí různého věku a pohlaví. Sourozenci se zpravidla zařazují d o j e d n é r o d i n n é s k u p i n y. V j e d n o m d ě t s k é m d o m o v ě l z e z ř í d i t n e j m é n ě dvě a nejvíce š est rodin ných s kupin. Na ž ádost ředit el e dět ského domova
může
Ministerstvo
školství
mládeže
a
t ě l o v ýc h o v y
v o d ů v o d n ě n ýc h p ř í p a d e c h u d ě l i t v ý j i m k u a p o č e t d ě t í v e s k u p i n á c h z v ýš i t . P e d a g o g i č t í p r a c o v n i c i v z d ě l á v a j í a v y c h o v á v a j í d ě t i p o d l e určených cí lů
v ýc h o v y a v z d ě l á v á n í . P e d a g o g i c k ý p r a c o v n í k m u s í
s pl ňovat podmí nk y s t ano ven é z vl áš tním právní m předpi sem a m usí b ýt p s yc h i c k y z p ů s o b i l ý . Průzkum
popsaný
v praktické
části
práce
b yl
proveden
v
Dětském domově v Jablonném v Podještědí. Ten se nachází na okraji města, ve kterém je mimo mateřské a základní školy také základní škola praktická a základní škola speciální. Dětský domov je umístěn v budově b ýval ého z ámku. S oučás tí z ámku je t aké v eli k á z ám ecká z ahrad a, čekaj í cí na reko nstrukci. Budova dět sk ého dom ova b yl a před pěti l et y p o d r o b e n a c e l k o v é o b n o v ě . T a b yl a p r o v e d e n a s e z á m ě r e m p ř e s t a v ě t internátní
dětský
domov
na
dětský
domov
rodinná buňka je zařízena bezbariérově
rodinného
t ypu.
Jedna
a vzhledem k tomu, že do
s k l e p a a d o v yš š í c h p a t e r j e z a v e d e n a p o s u v n á p l o š i n a , j e s t e j n ě t a k přístupná většina prostor zámku. V přízemí
zámecké
budovy
se
nachází
společná
jídelna.
V prvním patře budovy je dětem k dispozici hlavní sál s původními n á s t ě n n ým i m a l b a m i a p l a s t i k a m i . T e n t o s á l j e v yu ž í v á n p ř e d e v š í m k v e d e n í p o h yb o v ýc h h e r , t a n e č n í h o k r o u ž k u a k r o u ž k u a e r o b i k u a t a k é j a k o r e p r e z e n t a č n í m í s t n o s t d ě t s k é h o d o m o v a p ř i p o ř á d á n í r ů z n ýc h besídek, jichž se účastní také veřejnost. V zámecké zahradě se kromě oranžérie a garáží také nachází b ýval ý s t ráž ní dom ek. V t éto budově j e k dis pozi ci díl n a pro údrž bu j ízdní ch ko l, k eram ick á d íl na a v ýt varná díl na. Část z ám ecké z ahrad y slouží jako park a travnatá plocha zde je vhodná pro pohybové hry dětí. 10
Menší část pak slouží jako zelinářská zahrada pro pěstování zeleniny pro hl avní k uch yni . V j e d n o t l i v ýc h p a t r e c h h l a v n í b u d o v y a v o r a n ž é r i i z á m e c k é z a h r a d y j s o u s i t u o v á n y r o d i n n é „ b u ň k y “ , v e k t e r ýc h j s o u u b y t o v á n y děti.
Každá
místností,
rodinná
třemi
až
„buňka“ č t yř m i
disponuje
pokoji,
prostornou
pokojem
pro
společenskou v yc h o v a t e l e
a
s a n i t á r n í m z a ř í z e n í m z v l á š ť p r o c h l a p c e a z v l á š ť p r o d í v k y. J edn otl ivé dět sk é po koj e j sou t ří až čt yřl ůžkové, přes to vš ak prostorné a útulné. V současné době v
každé „rodině“ je umístěno 12 dětí. V DD
j e c e l k e m š e s t r o d i n n ýc h s k u p i n . K a ž d á s k u p i n a m á d v a k m e n o v é v yc h o v a t e l e . J e k l a d e n d ů r a z n a a k t i v n í a r o z m a n i t o u č i n n o s t , v e k t e r é b y s e dět i m ohl y realiz ov at, od bourávat s vé ps ychi cké handi capy a kterou by byl podporován zdravý způsob života (nejen po stránce t ě l e s n é , a l e p ř e d e v š í m p s yc h i c k é a m r a v n ě - v o l n í ) . V ý z n a m n o u r o l i z d e h r a j í z á j m o v é k r o u ž k y. S o u r o z e n c i j s o u z a ř a z o v á n i d o j e d n é r o d i n n é s k u p i n y, p o k u d t om u nebrání v ýchovné prob lém y. Provoz DD je organizován tak, aby byla co nejlépe nahrazena péče, kterou by dětem jinak měla zajistit plnohodnotná rodina. Do DD j s o u u m í s ť o v á n y i d ě t i s m e n t á l n í m , t ě l e s n ým , s m ys l o v ý m p o s t i ž e n í m , s vadami řeči , p opříp adě s ví ce vadami . P ro t yt o dět i jsou z aji šťován y vhodné podmínky úpravou d enní ho režim u a v ybavenosti z aříz ení. Dál e je
zajišťován
rehabilitační
odpovídající program,
nebo
vzdělávací, je
terapeutický
zabezpečen
t ýd e n n í
a pobyt
sociálně dětí
v
i nt ernát u šk ol y n avšt ěvo van é po dl e t ypu postiž ení a prost ředni ct vím příslušného zdravotnického zařízení i specializovaná zdravotní péče. O práz dni nách js ou pro děti z aj išť ov ány oz dravné pob yt y a pobyt y na l etní ch i zim ní ch t áborech. Nejdůležitějším základním cílem práce zaměstnanců DD je svědomitě
dlouhodobě
připravovat
děti
pro
další
samostatný
a
plnohodnotný život ve společnosti. Z takto obecně formulovaného z ákladníh o výchov ného cíl e j sou dál e st anovov án y j edn otli vé díl čí v ýc h o v n é c í l e a m e t o d y k j e j i c h d o s a ž e n í . 11
2 . 1 . 1 C h a r a kt e r i s t i ka d ě t í z d ě t s ký c h d o mo v ů
D o d ě t s k ýc h d o m o v ů p ř i c h á z e j í d ě t i s n a r u š e n ým h o d n o t o v ý m s ys t é m e m z r o d i n r o z v r á c e n ýc h , s o c i á l n ě s l a b ýc h , d ě t i z n e u ž í v a n é a deprivovan é. V s oučasn é době j sou j iž vel mi vzácné pří pady ú pl ných sirotků z dříve plně funkčních rodin. Nevhodné a nepodnětné prostředí působí,
že
děti
jsou
často
zanedbané.
Tyt o
děti
většinou
nemají
rozvinutou zájmovou sféru, jsou zvyklé trávit volný čas neúčelně, bez p o d p o r y a v e d e n í d o s p ě l ýc h . J e j i c h v o l n o č a s o v é a k t i v i t y , k t e r é n e j s o u n i j a k k o r i g o v á n y, m a j í č a s t o d e l i k v e n t n í c h a r a k t e r . T í m , ž e s e t a k o v ý m dětem nedostává lásky a porozumění, je způsobováno, že ani ony neumí nikoho obdarovávat svou přízní a péčí. Necitlivý přístup nejbližšího okolí k nim pak působí, že nejsou schopny téměř žádné empatie. Z toho p a k p r a m e n í n e z ř í d k a k r u t é z a c h á z e n í s j i n ým i , z p r a v i d l a m l a d š í m i d ě t m i a s j i n ým i l i d m i . N e d o s t a t e k v z á j e m n ě p ř e d á v a n ý c h c i t ů a j i n ý c h z á k l a d n í c h p o t ř e b , j a k ým i j s o u p o t ř e b a a k c e p t a c e , j i s t o t y a b e z p e č í , m á u těchto dětí za následek vznik citové deprivace, kterou Edelsberger ( 2 0 0 0 ) v ys v ě t l u j e t a k t o „ … v z n i k á n e u s p o k o j e n í m c i t o v ý c h p o t ř e b d í t ě t e a vede k pocitu životní nejistoty. Nezřídka končí asociálním jednáním a delikvencí…“ Z v ýš e uved eného cit átu vypl ývá, ž e ci tová depri vace m ůž e b ýt čast o z odpo věd ná z a poruchu chov ání . Depri vov ané dí tě s e s naží sv ým „ zlobením“ na sebe upozornit a tím kompenzovat své nedostatky a své t ouhy. J ej i ch hl avní m zn akem o so bnost i j e egois mus a abs ence em pati e vůči ostatním. Takové děti mívají střídavou, často mrzutou náladu. U
dětí
temperamentních
s impulzivním
jednáním,
s tendencí
k a f e k t i v n í m v ý b u c h ů m , c h yb í s e b e k o n t r o l a a s e b e o v l á d á n í a p r o t o
u
těchto dětí také často vznikají poruchy chování. Jejich činy mají spontánní charakter. Poruchy chování fungují také jako obranný mechanismus proti úz kostl iv ost i a s trachu. Děti , u kter ých nej sou z ajiš t ěn y z ákl adní p s yc h i c k é p o t ř e b y, s i j e „ v yn u c u j í “ n e a d e k v á t n í m c h o v á n í m . K t ě m t o potřebám patří potřeba stimulace, určitého řádu a učení a pro zdravý 12
v ývoj každ ého člověk a velm i důl ežit á potřeba s eberealiz ace. Dí t ě, kt erému rodina a nej bliž ší so ci áln í okolí neposk yt uj e dos t at ek p od nět ů a n e p o d p o r u j e j e h o v ýv o j , s t r á d á . J e h o i n t e l i g e n č n í p o t e n c i á l n e n í v yuž íván a dít ě se čast o v e srovnání s e sv ým i vrst ev ní ky j eví j ako poněkud opožděné. D ů v o d e m p ř i j e t í d í t ě t e d o d ě t s k é h o d o m o v a b ýv á r o v n ě ž t ý r á n í a sexuální zneužívání. Zajímavé je, že takové děti i přes to, že doma n e b yl y v b e z p e č í a z a ž í v a l y k a ž d o d e n n í u t r p e n í , t e s k n í p o r o d i č í c h , k t e ř í j i m u b l i ž o v a l i . T í m , ž e t ýr a n é d ě t i z a ž í v a l y j e n n e g a t i v n í p o s t o j e z e s t r a n y l i d í , k t e ř í j e m ě l i c h r á n i t a m ě l i b ýt z d r o j e m j e j i c h j i s t o t y a b e z p e č í , b ýv á z p ů s o b e n o , ž e t y t o d ě t i n e z n a j í j i n é c h o v á n í a p o v a ž u j í svoji situaci za zcela normální. Vytržení z rodiny pak nesou velmi t ě ž c e . Z j e d n é s t r a n y j s o u r á d y, ž e u ž n e m u s í c í t i t b o l e s t , z d r u h é strany ztrácejí pocit „bezpečí“ rodinného domova. Takové děti mají silný
citový
vztah
ke
sv ým
blízkým
a
to
je
č a s t ým
důvodem
skutečnosti, že nechtějí o své situaci mluvit, aby neublížily rodičům. Také
jsou
nezřídka
přes v ědčen y,
že
za
všechno
si
mohou
s am y.
Následky takové traumatizace mají negativní dopad na jejich další život. Vágnerová (2003) tvrdí, že: „…riziko poškození dalšího vývoje, psychického i somatického, je tím větší, čím je týrané dítě mladší.“ U t a k o v ý c h d ě t í s e z v y š u j e s k l o n k a f e k t i v n í m v ýb u c h ů m , k a u t o s t i m u l a c i , která
může
mít
charakter
sebepoškozování.
T yt o
děti
se
častěji
proj evuj í agresiv ně a m ohou b ýt hůře v ýchov ně z vl adatelné.
2 . 2 Po r u c h y c h o v á n í u d ě t í
C h o v á n í č l o v ě k a j e „ z r c a d l e m “ f u n g o v á n í j e h o p s yc h i k y a projevuje navenek jeho osobnost. Může se měnit podle situace, pod vlivem prostředí, pod vlivem emocí, podle subjektivního stavu a z p ů s o b u p r o ž í v á n í r ů z n ýc h s i t u a c í . Z h l e d i s k a s o c i a b i l i t y , č i l i s c h o p n o s t i v yt v á ř e t a p ě s t o v a t m e z i l i d s k é v z t a h y ( E d e l s b e r g e r ,
13
2000), má člověk chování buď sociálně žádoucí, kdy podporuje s o c i á l n í v z t a h y, a n e b o v ý r a z n ě o d l i š n é o d c h o v á n í p ř i m ě ř e n é h o a očekávaného.
Chování
nepřiměřené
naz ývám e
chováním
disociálním, asociálním a antisociálním. „Poruchy v oblasti
chování
socializace,
respektovat
lze
kdy
charakterizovat
jedinec
normy chování
na
není
jako
schopen
odchylky
nebo
ochoten
úrovni odpovídající jeho
věku,
eventuálně úrovni rozumových schopností. Jde o chování, které v různé míře, opakovaně a dlouhodobě narušuje sociální, resp. právní normy.“ (Vágnerová, 2000, s.68). D í t ě s e c e l ý s v ů j ž i v o t u č í , j a k s e m á v u r č i t ýc h s i t u a c í c h c h o v a t . P o d l e s v ýc h v ě k o v ýc h m o ž n o s t í b y m ě l o u m ě t d i f e r e n c o v a t vhodné a nevhodné chování a to nejenom na základě znalostí norem, ale také na základě ztotožnění se s těmito normami. Ze začátku jeho chování regulují rodiče, ale postupně by se dítě mělo s normami identifikovat natolik, že i bez přítomnosti rodičů by mělo jednat žádoucím způsobem. Pešatová (2003, s. 28) charakterizuje poruchy chování jako
chování
disociálního,
projevující
se
agresivního
a
„opakujícími vzdorovitého
a
trvalými
chování,
projevy
které
trvá
alespoň šest měsíců nebo déle. Důležitými faktory jsou agrese a narušená socializace.“ N a r u š o v á n í s o c i á l n í c h n o r e m , k t e r é s e v ys k yt u j e č a s t o a dlouhodobě
a
trvá
alespoň
šest
měsíců,
n a z ýv á m e
poruchami
chování. Normami jednání s ostatními lidmi jsou určitá pravidla, která
musíme
respektovat
a
dodržovat.
Abychom
mohli
identifikovat poruchu chování, měli bychom zjistit zda: • D í t ě j e s c h o p n o p o c h o p i t v ý z n a m p l a t n ýc h n o r e m . P o k u d je dítě ještě malé, nebo mentálně postižené, anebo pochází z jiného sociokulturního prostředí, než je prostředí majoritní společnosti, nemůžeme jeho chování považovat za narušené, protože takové dítě nemůže pochopit co je a co není v určité situaci žádoucí. 14
• D í t ě s i c e c h á p e n o r m y, a l e n e a k c e p t u j e j e a n e b o s e j i m i z r ů z n ýc h d ů v o d ů n e u m í ř í d i t . N a p ř í k l a d n e n í s c h o p n o o v l á d a t s voj e chování (v p řípadě h yperakti vit y s porucho u pozornosti ADHD v důsl edku l ehké m ozkové dys funk ce-LM D), anebo z ast ává jinou
hodnotovou
hierarchii
(minoritní
skupiny
v
majoritní
společnosti). Samozřejmostí
jsou
některé
t yp i c k é
o d c h yl k y
pro
jednotlivá věková období, která považujeme za normální součásti d ě t s k é h o v ýv o j e . T a k o v ý s t a v n e s m í t r v a t d l o u h o , j a k j s e m s e u ž z m í n i l a d ř í v e a v ý s t r a ž n ým s i g n á l e m j e , k d y ž t e n t o j e v n a b í r á n a intenzitě. Pokud chceme poruchy chování správně identifikovat, m u s í m e m í t v ž d y n a p a m ě t i s p e c i f i k a u r č i t ýc h v ě k o v ý c h o b d o b í dítěte.
Každé
dítě
mívá
problémy s chováním,
v r ů z n ýc h
věkových
které naznačují dosažení
obdobích
určité
daného
stupně
v ýv o j e . N a p ř í k l a d m l a d š í š k o l n í v ě k s e c h a r a k t e r i z u j e t í m , ž e chování je ovli vněno nez ral os tí. Dít ě vyruš uj e, ned okáž e s edět v kli du cel ou vyuč ovací hodinu, p ostupně si vš ak zv yká na roli š kol áka a p robl émy p om alu mizí . P ři v yprávění příběhů nedokáží často děti v tomto věku přesně hodnotit realitu a někdy se zdá, že lžou. Musíme si uvědomit, že nejde o lež, ale o nevnímání přesné hranice mezi
s kutečn ost í a fant azií . P odobně j e tomu tehdy, kd yž
si dítě vezme něco, co mu nepatří. Není to plánované narušení s oci ál ní norm y, dítě s e n eum í ješt ě nat oli k ovládat a kont rol ovat, aby respektovalo cizí osobní vlastnictví. Přetrvávající problém y n e b o i n t e n z i v n ě j š í p r o j e v y v c h o v á n í j a k o j s o u n a p ř í k l a d z v ýš e n á agresivita vůči ostatním dětem anebo ničení předmětů, hraček a podobně, by mohly poukazovat na budoucí problémy v chování. O b yč e j n ě m l u v í m e o p o r u c h á c h c h o v á n í a ž v e s t ř e d n í m š k o l n í m věku. I toto věkové období má svoje zákonitosti a zvláštnosti. Dětem v tomto věku více záleží na hodnocení ze strany vrstevníků a jejich jednání bývá značně ovlivněno tím, co od nich vrstevnická skupina očekává. Stává se, že toto očekávání není zrovna v souladu s morálními hodnotami dítěte, ale touha po akceptaci ze strany
15
skupiny
často
donutí
jedince
jednat
v nesouladu
se
s vým
přesvědčením. Pozice ve skupině je v tuto chvíli nejdůležitější. „Skupina dětí středního školního věku už dovede jednat jako celek a odlišné či méně kompetentní dítě se stává terčem projevů odmítavého postoje. To je důvodem, proč se objevuje šikana,
případně i
další
skupinové prohřešky
proti
sociálním
normám. V tomto věku jde o první preemancipační pokusy, protože děti ještě považují normy dané rodinou a školou za významné.“ (Vágnerová, 1999, s. 278) V období dospívání dochází k značnému rozvoji logického m yš l e n í ( r o z v o j e f o r m á l n í c h l o g i c k ý c h o p e r a c í ) a d o s p í v a j í c í u ž nepřijímají
tak
nekriticky
názory
d os pěl ých
a
tím
i
jejich
požadavky a normy. Chtějí mít svůj vlastní názor na základě potřeby se osamostatňovat a emancipovat ze závislosti na autoritě. V o b d o b í p u b e r t y s e z v yš u j e r i z i k o e x p e r i m e n t o v á n í s r ů z n ým , čast o p ro do spěl é nepřij at el ným chováním. Toto ch ování b ývá nez ří dka v rozporu s b ěž ným i norm ami . Dos pí vají cí s e snaž í zís k at novou sociální identitu, kterou mu přiděluje vrstevnická skupina. V praxi se často setkávám s tím, že děti v období puberty nosí demonstrativně otrhané oblečení a čím víc se to nám dospělým nelíbí, tím jsou se sebou spokojenější. V tomto období je nejvíc přitahují zakázané věci, řešíme časté problémy s experimentováním s alkoholem a někdy i s drogami a některé mají za sebou i první sexuální zkušenosti. Při řešení takových problémů se setkáváme s tím, že děti před skupinou svoje chování zlehčují, nechtějí se před svými kamarády „shodit“, ale když jsou samy, často svoji chybu přiznají a snaží se o nápravu. Adolescenti, pokud nemají v rodině oporu a rodiče se o ně nikdy moc nezajímali, mohou se nyní od rodiny zcela odpoutat. Rodiče pro ně nepředstavují žádnou autoritu a škola už vůbec ne a nemají
žádné
z á b r a n y.
V tomto
okamžiku
můžeme
hovořit
o
poruchách cho vání , p rot ož e děti z ačínají mnohdy p áchat přestupk y. 16
Jejich
chování
má
často
charakter
kriminálního
jednání.
S p ř i b ýv a j í c í m v ě k e m m a j í a d o l e s c e n t i p o c i t , ž e u ž m a j í v š e c h n a p r á v a d o s p ě l ýc h , a l e n e u v ě d o m u j í s i j e š t ě , ž e s t í m v š í m s o u v i s í povinnosti a zodpov ědnost z a své počínání. Č ast o si n edom ys l í násl edk y s véh o j ednání a při uspok ojov ání sv ých pot řeb p řekračují společenské
normy
skutečnosti
b yc h o m
a
nezřídka mohli
i
normy
shrnout
a
p r á v n í . V ýš e
popsané
konstatovat,
že
při
posuzování, zda je u jednotlivce přítomna porucha chování, bereme v úvahu: 1)
V ý v o j o v ý s t u p e ň j e d i n c e ( m e n t á l n í a f yz i c k ý v ě k )
2)
Četnost výskytu poruch chování
3)
Intenzitu poruch chování
Za poruchové chování považujeme tedy i takové jednání, které
nejenom
společnosti,
ale
nerespektuje i
takové
sociální
normy
nepřiměřené
platné
chování,
které
v dané vede
k narušení sociálních vztahů (hlavně při nedostatku empatie, při citové chladnosti, neschopnosti sebeovládání, egoismu, agresivním j e d n á n í a c o j e n e j d ů l e ž i t ě j š í , p ř i a b s e n c i p o c i t u v i n y, c o ž m á z a následek
opakované
porušování
spol ečen sk ých
a
někdy
i
trestněprávních norem).
2.2.1 Etiologie poruch chování V první řadě je důležité zdůraznit, že poruchy chování j sou vž dy z apří činěn y několika různým i fakt or y, kt eré se navz áj em ovlivňují a vzájemně se mísí. Jsou to negativní vlivy prostředí, geneti ck á dis pozi ce k n erov nom ěrném u vývoj i a někdy o s l ab ení nebo p oru cha cent rál ní ho nerv ového s ys t ému (dál e j en C NS ). Dispozice
k poruchovému
jednání
je
multifaktoriální,
je
to
i nt erakce vš ech rizi kových vli vů. Většina autorů (např. Vágnerová, Matějček) se shoduje s náz orem, ž e nej čas tější pří či nou poruch ch ování b ývá nepodnětné
17
rodinné prostředí, které působí nevhodně a tím má špatný vliv na v ýv o j d í t ě t e . P ě s t u j e v n ě m n e ž á d o u c í c h a r a k t e r o v é v l a s t n o s t i a určuje kvalitu socializace. Děti se učí nápodobou poruchového c h o v á n í o d s v ýc h p r o b l é m o v ý c h r o d i č ů . V t o m t o s m ě r u p ř e d s t a v u j í z v ýš e n é
riziko
rodiče
s p s yc h o p a t i c k ým i
s klony,
alkoholici,
zločinci, lidé emočně chladní, bez zájmu o své děti apod. U t a k o v ýc h r o d i č ů n e l z e t a k é v y l o u č i t u r č i t o u g e n e t i c k o u z á t ě ž a p r o t o d í t ě t a k o v ýc h r o d i č ů m ů ž e b ý t k d i s h a r m o n i c k é m u r o z v o j i osobnosti více disponováno. V takové rodině dítě strádá a nejsou u s p o k o j o v á n y j e h o z á k l a d n í p s yc h i c k é p o t ř e b y. H o d n ě d ů l e ž i t é j e pro
dítě
uspokojení
citové
a
sociální.
Kd yž
chybí
pouto
s m a t e ř s k o u o s o b o u n e b o s n ě k ý m b l í z k ým , k d o b y m o h l n a h r a d i t matku,
vzniká
„…emoční
nedostatek
zkušenost
jistoty
s trvalým
a
bezpečí.
vztahem
Vágnerová
píše:
k blízkému člověku,
je
prvním nezbytným stupněm rozvoje adekvátních a diferencovaných vztahů
k lidem
v dospělosti
a
posléze
k vlastnímu
dítěti
jako
opakování určité zkušenosti.“ V oblasti sociální by rodina měla pos kyt ovat m od el ch ování , korekti vní z pětn ou vazb u, al e i opo ru. P okud ch ybí model ch ov ání anebo je nevhodn ý k n apodob ování, vzniká sociální deprivace, kterou způsobuje nedostatek sociální akceptace,
ocenění
a
uznání
a
absence
pot řebn ých
sociálních
zkuš eností . Děti pak v yhl edávaj í n áhrad u a us po koj ení tam , k de j e t o pro ně dos ažit elnější a si ce ve s kup ině m ezi vrst evník y. Č ast o j de o nevhodn é vrst evni cké part y, obzvlášť v dob ě dos pí vání . P okud ale dí t ě v rodině z áz em í m á, vět šinou pak v yhl edáv á t ak ové s o c i á l n í s k u p i n y, k t e r é n a v ý c h o v u n a v a z u j í . D í t ě s e v ě t š i n o u z t o t o ž ň u j e s t a k o v o u s k u p i n o u , k t e r á u z n á v á s t e j n é h o d n o t y. D a l š í m z á t ě ž o v ým f a k t o r e m v r o d i n ě j e t ý r á n í a z n e u ž í v á n í dítěte. Takové dítě může potom mít větší sklony k agresivnímu j ednání, kt eré m á odpozorované od s vých t ýraj í cí ch rodičů. V dětském domově máme dvojčata, kterým je patnáct let a jsou s námi už dvanáct let. Než k nám přišla, byla doma týrána svým otcem alkoholikem. I když jsou u nás řadu let, stále své 18
problémy s jinými dětmi řeší násilím a často je bezdůvodně bijí. Stejně tak i jiný chlapec, který byl týrán svým otcem, má dnes problémy s agresivitou vůči ostatním dětem. Genetická
dispozice
má
rovněž
značný
vliv
na
d i s h a r m o n i c k ý a ž p s yc h o p a t i c k ý v ý v o j j e d i n c e . J e h o a s o c i á l n í c h o v á n í s e v š a k m ů ž e v h o d n ý m p e d a g o g i c k ým p ů s o b e n í m n a p r a v i t , nebo
alespoň
zmírnit,
hlavně
v předškolním
věku.
R i z i k o v ým
faktorem je impulzivita, dráždivost dítěte, jeho sklon k úzkosti apod. Tato dispozice se může v dětství projevovat na úrovní temperamentu. Následující příčinou nevhodného chování je oslabení nebo porucha cent ráln ího n ervo vého s ys t ém u (dál e j en C NS). Do t éto kategorie patří jedinci trpící
s y n d r o m e m h yp e r a k t i v i t y A D H D
(poruchy pozornosti s h yperaktivit ou), ADD (poruch y poz ornost i ) n a b á z i L M D ( l e h k é m o z k o v é d ys f u n k c e ) . P o r u c h y c h o v á n í m ů ž o u vz ni knout j ako s ekundárn í a pří či nou b ývá n eadekvát ní pří stup k dítěti. Vágnerová riziko
vzniku
(1999,s.
poruch
275)
chování
na
rozděluje
faktory
z v yš u j í c í
faktory
osobnostní
a
vliv
sociálního prostředí. Dále mezi osobnostní faktory řadí genetické d i s p o z i c e , o s l a b e n í n e b o p o r u c h u C N S ( t yt o d ě t i m a j í p r o b l é m y s e sebekontrolou,
sebeovládáním,
jsou
živé,
neposedné,
labilní,
rušivé pro ostatní a proto špatně ovladatelné) a úroveň inteligence, která
ale
ovlivňoval
není riziko
faktorem, vzniku
jenž
by
v ýz n a m n ě j š í m
poruchového
chování.
způsobem V ýz n a m n ý m
faktorem je míra sociokulturní zanedbanosti. Při zkoumání vlivu sociálního
prostředí
představuje
největší
riziko
pro
vznik
nežádoucího chování nepodnětné rodinné prostředí. Vágnerová toto prostředí rozděluje ještě do několika kategorií: -
rodiče jsou anomální osobnosti, které
nedokáží plnit rodičovské role -
neúplná rodina (osamělý rodič
musí zvládat najednou více povinností, je na všechno sám, dítěti
19
c h yb í v z o r e c c h o v á n í j e d n o h o z p o h l a v í , n e j č a s t ě j i t o b ý v á m u ž s k ý vzorec), zdánlivě
-
funkční
rodina
-
rodinná
d ysfunk ce (t ako vá ro di na s e o dít ě příli š nez aj ím á, nepos kyt uj e dítěti základní psychické potřeby jakými jsou potřeba porozumění, cit ové akcept ace, j ist ot y, dít ě nemá v yt yčené m anti nel y s v ého j e d n á n í , v ym e z e n é h o d n o t y a n o r m y c h o v á n í , d í t ě n e n í v e d e n é k t o m u , j a k n a l o ž i t s e s v ým v o l n ý m č a s e m . T yt o d ě t i s i č a s t o z nudy vyhledávají zábavu samy tím, že sledují neustále televizi a video anebo t ak é t ím , ž e vstupují do poch ybné part y v rs t evní ků. U t a k o v ýc h d ě t í v z n i k á t z v . s u b d e p r i v a c e a m ů ž e m í t z a n á s l e d e k rozmanité poruchy chování). Ze svého blízkého okolí znám případ, kde dítě podnikatelů dostávalo místo lásky a zájmu rodičů peníze a rodiče vůbec nezajímalo na co je utrácí. Nakonec se ukázalo, že dítě už delší dobu bere drogy a kdyby se do této situace nevložila škola, rodiče by si zřejmě ještě dlouho ničeho nevšimli. D o t é t o k a t e g o r i e r o d i n p a t ř í i t a k o v é r o d i n y, k d e j e d e n z rodičů
často
mění
p artn er y.
Dítě
sice
má
k dispozici
oba
vzorce,ale musí se přizpůsobovat neustále se měnícím podmínkám v r o d i n ě s k a ž d ým n o v ě p ř í c h o z í m p a r t n e r e m . rodina s jiným sociokulturním zázemím
(jsou
to
h o d n o t o v ým
rodiny
většinou
žebříčkem,
jinak
minoritní chápanou
společnosti
s o d l i š n ým
morálkou,
příslušející
k určité sociální vrstvě, často rodiny, kde se běžně páchá trestná činnost. Často jde o
romské rodiny anebo rodiny uprchlíků.
P robl ém n ast áv á ve chv íli , kd yž t ito jedinci porušuj í právní norm y a zákony majoritní společnosti, např. některé romské skupiny se specializují na krádeže a učí toto „řemeslo“ mladší příslušníky rodu.) V á g n e r o v á ( 1 9 9 9 ) p ř i p i s u j e v ýz n a m ž i v o t n í m u p r o s t ř e d í , v k t e r é m d í t ě v yr ů s t á . D ě t i ž i j í c í n a v e l k ýc h s í d l i š t í c h 20
a ve
velk ých m ěst ech mí vají vět ší s kl on y j ednat aso ci ál ně, protož e ví ce s pol éhaj í na s vo ji anonym i tu. Při vyšetření
posuzování a
poruch
vyhodnocení
chování
je důležité
individuálních
a
odborné
společenských
činitelů.
2 . 2 . 2 K l a s i f i ka c e p o r u c h c h o v á n í Procházková,
(Pipeková
a
kol.,
1998,
s.
192)
uvádí
k r i t e r i a č l e n ě n í p o r u c h c h o v á n í , k t e r é s e v l i t e r a t u ř e v y s k yt u j í nejčastěji. Jsou to: a)
poruchy
chování
podle
stupně
společenské
závažnosti, kam bychom zařadili tzv. disociální poruchy chování, asociální
poruchy
chování
a
antisociální
poruchy
chování.
Vágnerová (1999, s.274) charakterizuje toto chování jako chování nerespektující sociální normy a upozorňuje, že o poruchu se nejedná v případě, že „jedinec není schopen pochopit význam hodnot
a
norem.“
(mentálně
retardovaní
anebo
děti
z jiného
sociokulturního prostředí): -
disociální poruchy chování jde o takové chování,
kt eré je nes pol ečen ské. Např. káz eňs k é přes tupk y, nepos lušnost vz dorovitost , negati vizm us , lži. Tyt o odch yl k y j s ou často věkov ě podmíněné, nebo jsou projevem jiného primárního postižení (lehké m ozkové dys fu nkce, neuróz apod .), m aj í p řech odný, k rát kodob ý ráz a m o h o u v ym i z e t s a m y, n e b o z a p o m o c i o d b o r n í k ů . -
asociální poruchy chování se projevují v chování,
jež je v rozporu se společenskou morálkou. Jedinec porušuje normy d a n é s p o l e č n o s t i , a l e j e š t ě n e p ř e k r a č u j e p r á v n í p ř e d p i s y. S v ým jednáním
nejčastěji
sebepoškozování,
ubližuje
záškoláctví,
sám
útěků,
21
sobě
jako
gamblerství,
v případě
alkoholismu,
t o x i k o m á n i í a p o d . . N á p r a v a v yž a d u j e s p e c i á l n í p e d a g o g i c k o u p é č i č a s t o v p o d o b ě ú s t a v n í p é č e v e s p e c i á l n í c h v ýc h o v n ý c h z a ř í z e n í c h , -
antisociální
protispolečenské
poruchy
chování,
které
společnost bez ohledu na věk
chování
s v ým i
důsledky
jde
o
poškozuje
a původ pachatele a intenzitu činu,
o h r o ž u j e n e j v yš š í h o d n o t y a l i d s k ý ž i v o t ,
porušuje zákony a
reedukace je někdy možná pouze v ústavních zařízeních, nebo ve věznicích. K antisociálním formám chování patří veškerá trestná č i n n o s t , t o z n a m e n á k r á d e ž e , l o u p e ž e , s e x u á l n í d e l i k t y, v a n d a l s t v í , v r a ž d y, z a b i t í , o r g a n i z o v a n ý z l o č i n a t d . b)
symptomatické
poruchy
chování,
poruchy
vývojové a výchovně podmíněné S ym p tomati cké p s y c h i c k ýc h
poruch
poruchy
(h yperakti vit a
chování při
jsou
LMD,
součástí
neurózy
nebo
p s y c h ó z y) . V ýv o j o v é p o r u c h y v d ě t s k é m v ě k u m o h o u m í t c h a r a k t e r p ř e c h o d n ý. K d yž p o z o r u j e m e v m l a d š í m š k o l n í m v ě k u a z a č á t k e m s t ř e d n í h o š k o l n í h o v ě k u p o r u c h y c h o v á n í , z p r a v i d l a s e v y s k yt u j e asociální chování, chování antisociální pozorujeme většinou u starších dětí a mládeže. Dnes se často stává, že věková hranice antis oci ál ní ho chování kl es á a sl ýchá m e, j ak děti n apř. z avražd il y babičku kvůli „pár korunám“, „ Závadová činnost této věkové kategorie bývá označována jako prekriminalita, dětská delikvence, dětská kriminalita.“ (Pipeková a kol., 1998, s.194). V raném
školním
věku
mohou
být
poruchy
chování
o v l i v n ě n é n e z r a l o s t í , n e b o v ýc h o v n o u z a n e d b a n o s t í . D ě t i s i č a s t o neuvědo muj i s vé nev ho dn é chov ání a nejs ou s chopné j e přij at el ným způs obem kont rolovat a u sm ěrňovat. Zvl ádnutí vývoj ových poruch c h o v á n í j e p o d m í n k o u d a l š í h o z d r a v é h o v ýv o j e o s o b n o s t i k a ž d é h o dítěte.
Poruchy
chování
vých ovně
podmíněné
v ypl ývaj í
z n e v h o d n ýc h v ýc h o v n ýc h p o s t u p ů . c) poruchy chování podle převládající složky osobnosti dělíme na agresivní a neagresivní, porucha struktury osobnosti vede k poruš e ch ován í, t oto hl edi sko s e čast ěji v yuží vá u m l ád ež e 22
a u dos p ěl ých, protož e u dětí není j eš tě os obnost s tabi lně ut vořen a. Avšak Vágnerová (1999) považuje už i v dětském věku některé zvláštnosti
dětské
udržovat
osobnosti,
sociální
agresivitou,
za
vztahy
signál
jako
neschopnost
s vrstevníky
poruchy
a
osobnosti,
navazovat
řešení která
a
problémů představuje
z v ýš e n é r i z i k o b u d o u c í h o p r o b l e m a t i c k é h o c h o v á n í , d)
jako
zvláštní
skupina
b ývaj í
v yč l e n ě n y
děti
se
s yn d r o m e m L M D ( l e h k é m o z k o v é d y s f u n k c e , k d e p ř í č i n o u p o r u c h chování
je
obzvlášť
h yp e r a k t i v i t a ) ,
pokud
těmto
dětem
není
v ě n o v á n a o d b o r n á p é č e , j s o u t yt o d ě t i v í c e o h r o ž e n é a m o h l y b y u nich vzniknout sekundárně asociální nebo i antisociální poruchy chování,
e)
Pešatová (2003, s. 33) uvádí podle Malé dělení
poruch chování na poruchy s lepší prognózou a poruchy se špatnou prognózou. S lepší prognózou je porucha chování ve vztahu
k rodině,
prognózou
jsou
socializovaná nesocializovaná
porucha
chování.
porucha
Se
chování,
špatnou
opozičního
vz doru, dezi nh ib ovan á p ří chyl n ost v dět ství.
Poruchy s lepší prognózou: - Porucha chování ve vztahu k rodině, špatné chování se
v y s k yt u j e
jenom
v rodinném
prostředí
(disociální
chování
omezené na domov, krádeže, ničení cennosti věci patřící určené nesnáš en é osobě, z ak ládání ohně v b yt ě apod.), ost atní vzt ah y m i m o d o m o v n e v yk a z u j í p o r u c h u a j s o u z c e l a n o r m á l n í . - Socializovaná porucha chování, zapojení do skupiny přibližně stejného stáří s prvky přátelství, která se ne vždy musí charakterizovat
delikventními
činnostmi,
přináší
jedinci
pocit
s o u n á l e ž i t o s t i , o p o r y, b e z p e č í , k t e r ý n e p o s k yt u j e r o d i n a . J e d i n c i v této skupině mívají špatný vztah k autoritám, negativní vztah ke
23
škole, objevuje se záškoláctví, krádeže se členy party, agrese, emoční nestálost. Poruchy se špatnou prognózou: -
Nesocializovaná
porucha
chování,
poruchy
mají
t rval ý ch arakt er, js ou to t ypi ck é poruchy už v předškolním věku, v ýv o j
dítěte
je
V dospělosti
d i s h a r m o n i c k ý,
taková
dítě
osobnost
se
v yv í j í
vykazuje
nepravidelně.
často
disociální
ps ycho pati i, chování j e am orál ní , ant is oci ál ní , di soci ální (P eš at ová 2003). Kriteriem pro diagnózu jsou narušené vztahy k vrstevníkům a tím nedostatečné zapojení do skupiny a izolace, neoblíbenost, neposlušnost.
Takový
jedinec
je
samotář
a
přestupky
páchá
v ě t š i n o u s á m , j e a g r e s i v n í , n á s i l n ý , h r u b ý, k r u t ý , b e z s c h o p n o s t i em pati e. Ut ík á z domov a, krade, ni čí věci , chodí z a š kolu, ch ybí m u p o c i t v i n y, č a s t o p ř e d č a s n ě v y h l e d á v á s e x u á l n í a k t i v i t y i s nebezpečím znásilňování. - porucha opozičního vzdoru, diagnostikuje se u dětí mladších deseti let. Dítě je nadměrně vzdorovité, neposlušné, provokativní.
Je
nepřátelské,
zlé
spolupracovat
ve
skupině,
náladové,
je
a
trápí
druhé,
hádavé,
nedokáže
nepodřídivé.
N e s n e s e k r i t i k u , d o k á ž e s e m s t í t , v yj a d ř u j e s e h r u b ě a v u l g á r n ě . Toto
chování
se
opakuje
a
má
trvalý
obraz.
Charakteristická je absence vážnějšího disociálního a agresivního chování. Nejčastější příčinou je nevhodné a nestimulující sociální prostředí, rozbitá rodina, neúspěch ve škole. - dezinhibovaná příchylnost v dětství, porucha vzniká během
prvních
pěti
let
života
dítěte.
Je
to
zvláštní
druh
abnormálního sociálního zapojování, váže se úzce na rodičovskou vazbu.
Jde
neplánované,
o u
děti
v yr ů s t a j í c í
k t e r ýc h
se
v neúplné
v druhém
roce
rodině,
nechtěné,
života
projevuje
n a d m ě r n á p ř í t u l n o s t a n e v ýb ě r o v á n á k l o n n o s t . D í t ě t i c h y b í l á s k a , pozornost, kterou si později (kolem čtvrtého roku života) začne v yn u c o v a t k r i t i c k ý m a n e p ř á t e l s k ý m c h o v á n í m . T o u t o p o r u c h o u
24
nejčastěji
trpí
děti,
které
vyrůs tají
v ústavech,
nejde
však
o p r a v i d l o . J a k v e v ýš e z m í n ě n ýc h , t a k i v t é t o p o r u š e c h o v á n í přet rvávaj í špat né vz t ah y k vrst evní kům, k dos pěl ým osobám , děti jsou pak citově ploché v důsledku citové deprivace.
2.2.3 Neagresivní a agresivní typy poruch chování Neagresivní – porušování sociálních norem bez použití agrese, neagresivní chování podle Vágnerové (1996) dělíme na :
l ži (k on fab ul ace neboli s m yš l en ka, bájivá l havo st ,
pravá lež) L e ž h o d n o t í m e j a k o p o r u c h u c h o v á n í j e n t e h d y , k d yž s e v ys k yt ne převáž ně ve š kolní m věku a něj akým z půs ob em ubl ižuj e druhému člověku. V takové lži vždy sledujeme účel. „Dětské lži je nutno hodnotit ve vztahu k vývojové úrovni dítěte“ (Vágnerová, 1996, s.43). a) konfabulace (smyšlenka) – u dětí předškolního věku je č a s t ým j e v e m . V t o m t o v ě k u j i n e p o v a ž u j e m e z a p o r u c h u . U starších
dětí
se
může
v ys k yt no ut
v případě
mentální
retardace anebo u infantilních dětí. Konfabulace vzniká záměnou vzpomínek nebo fantazijními představami. „Může to
být
jednak
forma
hry
dítěte,
jednak
důsledek
vzpomínkových klamů“ (Edelsberger 2000, s. 160). b) lež bájivá (pseudologia phantastika) – charakterizuje se v ym ýš l e n í m přisuzuje lhavost
nep ravdi vých
roli vzniká
kompenzovat
pro za
sebe
tvrzení,
zajímavou,
účelem
nedostatky
ve
upoutat
kt erých
si
dítě
atraktivní.
Bájivá
pozornost
anebo
v uspokojování
ps ychi ckých
p o t ř e b . D í t ě č a s t o v ě ř í v p r a v d i v o s t s v é h o v yp r á v ě n í . T a t o l ež s e m ůž e vys k yt nout u vš ech dětí, nez ávis le na věku. S klon k bájivé lhav os ti m aj í čast o děti s h ys t eroi dní mi
25
( n e u r o t i c k ým i ) r ys y , d e p r i m o v a n é . V y m ý š l e n ý p ř í b ě h m ů ž e přímo poukazovat na oblast, ve které dítě strádá. c) pravá lež – dítě si uvědomuje její nepravdivost, tato lež je ú č e l o v á , v ž d y s l e d u j e n ě j a k ý c í l . V y s k yt u j e s e p ř e v á ž n ě a ž ve školním věku, kdy děti už dokáží rozlišit skutečnost od fantazie. U předškolních dětí závisí pravdivost příběhu na m oráln ím v ývoji daného dít ět e a úrov ni j eho kognit ivní ch schopností školních
(Vágnerová dětí,
které
1996 se
podle
t akovýcht o
Piageta lží
1966).
U
dopouštějí
a
u v ě d o m u j í s i , ž e „ l h á t s e n e s m í “ b yc h o m m ě l i p o z o r o v a t , jak často se lež objevuje a jakého cíle se snaží dítě dosáhnout. Pokud je lež použitá jako obrana v zátěžové situaci,
jako
nedokáže
obranný
mechanismus
proto,
že
dítě
si
n e b o n e u m í p r o b l é m v yř e š i t j i n a k , n e m á t a k
z á v a ž n é n á s l e d k y. P ř í k l a d e m m ů ž e b ý t s i t u a c e , k d y d o s p ě l ý m á n a d í t ě p ř í l i š v e l k é n á r o k y, d í t ě o č e k á v á n í n e s p l n í a a b y se
dospělý
člověk
nezlobil,
tak
si
pro
omluvu
něco
v ym ys l í . L ž i , k t e r é j s o u z a m ě ř e n é n a u b l í ž o v á n í j i n ý m osobám, se většinou spojují s dalšími negativními projevy a
mívají
horší
prognózu.
Jsou
projevem
egoizmu,
nedostatku empatie apod. Jde
.záškoláctví a odpor ke škole o
formu
úniku
z těžké
zátěžové
situace,
kterou
p ř e d s t a v u j e š k o l a . T e n t o z p ů s o b ř e š e n í k o n f l i k t ů b ý v á z k r a t o v ým j ednáním (Vágn erová, 1996). Dít ě cít í s trach z e šk ol y, od por k e š kol e, školu hodnot í negativn ě. V ys k yt uj e s e větši nou u dětí, kt eré mají
sníženou
frustrační
toleranci
a
na
neúspěchy
reagují
nepřim ěřen ě tí m, že s e sn aží s e v yhnout z át ěžové s it uaci . Tak ové chování m á charakt er ún iku, obrany. S t ej ným z pů so bem reagují často děti, které jsou ve škole šikanované, děti mající přehnaně náročné rodiče, děti které nedokáží přijmout disciplínu, protože j s o u z v yk l é n e p o s l o u c h a t a u t o r i t y a j s o u v e d e n y k n e k á z n i . N ě k t e r é 26
děti neutí kají přím o z e škol y, al e předst írají nevolnos t anebo nemoc. Záškoláctví může mít, hlavně u starších dětí, plánovaný charakt er, čast o p od vli vem part y. M ůž e z nam enat j akýs i vzor v e s k u p i n ě i k d y ž v ě t š i n a j e j í c h č l e n ů s i m ů ž e s k r yt ě u v ě d o m o v a t , ž e jejich
jednání
je špatné.
Záškoláctví
má
tím
méně příznivou
p r o g n ó z u , č í m d ř í v e s e v ys k y t n e . P ř i h o d n o c e n í z á š k o l á c t v í j e nutné brát zřetel na jeho příčinu: -
Záškoláctví
jako
obranný
mechanismus
únikového
charakt eru, k ter ý s e li ší t ím, že j edi nec s e snaží v yhnout z át ěži spojené se školou. Dítě je si vědomé svého přestupku a často volí t ut o formu řeš ení si tuace do d ob y, než nal ezne ji n ý z půso b řeš ení . Pokud by dítě začalo takové řešení používat častěji, mohlo by dojít k tomu, že záškoláctví by už mělo formu poruch chování a s tím související další negativní jevy jako jsou např. lhaní, podvody apod. Problém by se mohl ještě o to zvětšit, že žákovi by vznikly značné m ez ery v uči vu a neb yl by u ž je s chop en dohnat . - Záš koláctví j ako porucha chování j e v ýraz em vzdo ru, odmítání,
vzepření
se
běžn ým
normám
a
hodnotám.
Dítě
n a v š t ě v o v á n í š k o l y o d m í t á , n e c í t í a n i s t r a c h a n i p o c i t y v i n y. U t a k o v ýc h d ě t í b ý v a j í n a r u š e n é v z t a h y k d o s p ě l ý m . -
Záškoláctví
normativního skupin,
kde
a
jako
hodnotového
škola
důsledek s ys t ém u
nepředstavuje
socializačního rodiny
žádnou
nebo
výz n amnou
v ývoj e
a
et ni ckých hodnotu.
Záškoláctví není považováno za přestupek. Spolupráce s takovou rodinou je velmi problematická a proto se prognóza jeví jako špatná. -
Š k o l n í f o b i e j s o u z a p ř í č i n ě n é n e u r o t i c k ým v ýv o j e m
děts ké osobnos ti. P ří či n můž e b ýt někol ik, např. nadm ěrná fixace na nejbližší osobu, obava ze selhání ve škole, poruchy v sociálních v z t a z í c h , š i k a n a a p o d . Š k o l n í f o b i e s e v ys k y t u j í u d ě t í s p í š e introvertních.
27
útěky a toulání
Patří
mezi
únikové
jednání.
V případě,
že
útěk
není
z n á m k o u d u š e v n í n e m o c i , j d e o z á v a ž n ý, v ý c h o v n ý p r o b l é m . V ž d y dokazuje, že dítě od něčeho anebo od někoho utíká a necítí se b e z p e č n ě . P o k u d u t í k á z r o d i n y, z n a m e n á t o , ž e r o d i n a n e f u n g u j e jak by měla a selhává. Může to také znamenat, že příčinou jsou nedost at k y ve v ývoj i dít ět e, kt eré nen í s ch opno s vou t ěžkou si tuaci zvládnout lépe. Toulání je déle trvajícím opuštěním domova a v ys k y t u j e s e u d ě t í , k t e r é m a j í v e v ý v o j i o s o b n o s t i o d c h y l k y trvalejšího rázu. Důvody a odlišný projev útěků je dělí na různé f o r m y. V á g n e r o v á ( 1 9 9 9 ) r o z l i š u j e t ř i : - R e a k t i v n í , i m p u l z i v n í ú t ě k y s e v y s k yt u j í j a k o z k r a t o v á reakce na zátěžovou situaci doma nebo ve škole. Dítě se bojí k o n f r o n t a c e s n e p ř í j e m n ým p o d n ě t e m ( r o d i č e m , u č i t e l e m v e š k o l e nebo žákem). Situace se mu jeví jako nesnesitelná, ponižující, dítě j e z o u f a l é , d o m ů s e c h c e v r á t i t . Ú t ě k m ů ž e b ýt p r o z ú č a s t n ě n é s i g n á l e m , v a r o v á n í m , ž e s e n ě c o d ě j e . P o v yř e š e n í p r o b l é m u s e většinou útěk neopakuje. nejčastěji
Chronické pramení
útěky
(plánované
z dlouhodobějších
a
připravované),
problémů.
Dítě
které
už
není
schopné déle snášet neúnosnou situaci a má konkrétní cíl kam chce u t é c t . D o m ů s e v r á t i t n e c h c e . P ř í k l a d e m t a k o v é h o ú t ě k u m ů ž e b ýt např. při rozvodech útěk od jednoho rodiče k druhému. stereotypní
Opakované reakci
na
útěky
„lze
chronický
považovat konflikt“
za
maladaptační,
(Vágnerová
1996).
V y s k yt u j í s e v r o d i n á c h n e f u n k č n í c h a n a r u š e n ý c h . D í t ě v t a k o v é rodi ně nem á op oru , necítí s e bez pečně a větši nou s t rád á i v jin ých obl ast ech. C hybí t am cito vý v zt ah rodi čů a dít ět e. P ří či nou m ůž e t a k é b ýt p a t o l o g i c k ý v ý v o j o s o b n o s t i d í t ě t e . - Chorobné útěky jsou známkou nějakého onemocnění, m o h o u b ýt ř í z e n y i m p u l z i v n ě , d í t ě u t í k á a n i ž b y s i n ě c o p l á n o v a l o
28
n a p ř . e p i l e p t i c k é d ě t i n e b o d ě t i s j i n ým o r g a n i c k ý m p o s t i ž e n í m mozku. Toulání je dlouhodobější opuštění domova a úzce souvisí s út ěk y a z ášk ol áctv ím . Toul ání můž e t rvat několi k dní , t ýdnů až měsíců.
Může
být
známkou
vážnějších
odchyl ek
ve
v ývoji
osobnosti, které se vesměs charakterizují nedostatečnou citovou vaz bou k lidem a záz emí , v kt erém naruš en ý j edi nec v yr ů st á. Dít ě s voj e pros tředí neakcept uj e a o dmí tá. Toul ání b ývá často s poj eno s dalšími poruchami chování (krádežemi, prostitucí, abúzem drog nebo alkoholu). Dítě se toulá samo nebo v partě. S touláním se m ůž em e s et kat u dět í s o rgani ck ým pos tiž ením C NS a u ps ychoti ků. Vágnerová uvádí (1999, s. 281) podle L. N. Robina, že jedním ze znaků poruchy disociální osobnosti je právě toulání. Dále píše: „U dospívajících je riziko, že se pro ně toulavý způsob života stane návykem, že nebudou schopni stabilního zaměstnání a postupně skončí jako bezdomovci“.
krádeže
U menších dětí nelze mluvit o krádeži. Krádeže, které nejsou
plánované
a
jsou
příležitostné,
nejsou
tolik
závažné,
p r o t o ž e s e v y s k yt u j í n e j č a s t ě j i u m l a d š í c h d ě t í a j s o u s p o j e n é s nezralostí
dětské
osobnosti,
která
ještě
nezvládla
potřebu
zmocnit se věci, která se mu líbí. Závažnějším jevem jsou krádeže plánované
a
předem
prom yš l ené.
V ys k yt u j í
se
až
ve
starším
školním věku, kdy dítě je schopno pochopit pojem vlastnictví a zvnitřnit si normu chování, která určuje vztahy k vlastním a cizím v ě c e m . M ů ž e s e v y s k yt n o u t i d ř í v e a o t o j e z á v a ž n ě j š í . D ů l e ž i t ým prvkem je prostředí, ve kterém dítě vyrůstá a jaké morální hodnoty si z tohoto prostředí
od nes e. V něk ter ých kom uni tách n ení krádež
p o v a ž o v á n a z a n ě c o š p a t n é h o ( n a p ř . u r o m s k ýc h d ě t í ) . Z á v a ž n ě j š í
29
krádeže jsou často spojené s dalšími poruchami chování jako jsou např. f yz i ck á agres ivi t a, ši kana apod. Nejz ávažněj ší j e o pakov ání krádeží a to v partě, protože zloděj má podporu kamarádů. Kriterii pro posuzování závažnosti krádeží jsou (Vágnerová 1999) : -
cíl
a
motivace
krádeže
jsou
signály
o
tom,
jaké
problémy dítě má. Dítě krade: a) dítěte,
pro druhé – příčinou je neuspokojená potřeba
dítě
se
chce
stát
pro
druhé
atraktivním,
chce
něčím
z aujmout , n ebo m ůž e krás t z e st rachu např. u š ikany, t yt o krádež e s e vět ši no u us kut ečňuj í m imo t eri to ri um s kupi ny, b)
p ro s eb e – příčin ou bývá s il ná po třeba něco
z í s k a t b u ď p r o t o , ž e t o n e j d e z í s k a t j i n ým s o c i á l n ě p ř i j a t e l n ě j š í m způsobem, anebo proto, že dítě jiné způsoby jednoduše nezná (druhá varianta je pro společnost mnohem závažnější), často se ve s pi sové dokum ent aci d ět í z d ět sk ých domovů dočít ám e, ž e dít ě kradlo v případě selhání rodiny a pomocí krádeže uspokojovalo nejzákl adněj ší pot řeb y j ak ým i j sou pot řeba j ídl a a pit í. Také děti z děts k ých do movů čast o krado u a hromaděním věcí kompenzuj í c h yb ě j í c í r o d i n n é c i t o v é z á z e m í , c)
pro partu – dítě si chce udržet pozici ve
skupině, nebo krádeže
s o u v i s í s e s o c i á l n í m i n o r m a m i p a r t y.
K r á d e ž m ů ž e b ýt ž á d o u c í , n e b o d o k o n c e p o v i n n á , - místo krádeže, děti mohou krást pouze doma, mimo d o m o v m a j í v ě t š í z á b r a n y. D ů v o d e m m ů ž e b ýt v ě t š í d o s t u p n o s t a snadnost provedení. Jindy kradou jenom mimo domov (např. děti ze sociálně
slabého
prostředí
a
romské
děti,
u
kter ých
jsou
v yp ě s t o v a n é j i n é n o r m y c h o v á n í n e ž u b ě ž n é p o p u l a c e a k d e k r á d e ž není považovaná za něco špatného), - z p ů s o b k r á d e ž e , v á ž n ým h l e d i s k e m j e , p o k u d k r á d e ž b yl a p l á n o v a n á a p ř e d e m p r o m y š l e n á . J e s t l i ž e a n o , j e j í p r o g n ó z a j e tím
nepříznivější,
čím
je
dítě
mladší. S těmito
krádežemi
se
v ě t š i n o u j e š t ě v ys k y t u j í d a l š í z á v a ž n é p o r u c h y c h o v á n í ( t o u l á n í , 30
fetování), které vedou často k umístění jedince do nápravného z a ř í z e n í . B o h u ž e l v yh l í d k y n a n á p r a v u j s o u n í z k é z d ů v o d ů u ž hodně
zafixovaných
nefungující
rodin y,
egoistického
jednání
š p a t n ýc h
norem
narušeného a
ztráty
chování
v ýv o j e
v důsledku
osobnosti,
schopnosti
adaptace
fixací
na
běžné
podmínky atd. - frekvence krádeže u ž í v á n í n á v y k o v ý c h l á t e k ( k o u ř e n í , a l k o h o l , d r o g y)
Je
to
tělesná
Nejnebezpečnější
jsou
a
duševní
alkohol
a
závislost drogy,
kde
na
určité
látce.
při
dlouhodobém
užívání dochází postupně k destrukci osobnosti a intelektuální deterioraci (ztráta dosažené sociální a morální úrovně ), může také doj it k předčas né sm rt i. Návyk na t ěkavé l át ky půs obí dráždi vost , unavitelnost, navodí stavy úzkosti, agresivitu, nebo naopak apatii, otupělost a projevuje se
tz v. ps eudonuerast eni ckým s yndrom em .
Ke zneužív ání drog j s ou ví ce náchyl ní j edi nci s nerovnom ěrn ým v ýv o j e m o s o b n o s t i , n e z r a l í a n e v y r o v n a n í , c i t o v ě d e p r i v o v a n í , labilní,
neurotičtí
apod.
Svoji
nejistotu,
pocity méněcennosti,
úzkosti a strachu schovávají za drogu. Někdy k užívání drog přivede jedince nuda, zvědavost, špatná parta.
Agresivní
–
násilné formy a tímto
porušování
sociálních
omezování
norem
základních
při
použiti
l i d s k ýc h
práv
d r u h é o s o b y. P r a m e n í b u ď z e š p a t n é h o p r o s t ř e d í , z d ě d i č n ýc h v l o h , anebo
je
nemůžeme
způsobeno hovořit
o
poškozením poruše
mozku.
chování,
V posledním
protože
dítě
případě nedokáže
rozeznat nevhodnost svého jednání. Důvodem agresivního jednání m ů ž e b ýt n e s c h o p n o s t e m p a t i e , e m o č n í p l o c h o s t a l h o s t e j n o s t , egoismus, radost z agresivního jednání, pocit moci, sadismus apod. (Vágnerová 1996). U takového jedince pozorujeme také absenci p o c i t u v i n y. K a g r e s i v n í m p o r u c h á m c h o v á n í p a t ř í :
31
Vandalismus
Je poruchou chování a pro mnoho zvláštností se považuje vandalismus za samostatný patologický jev. Je charakteristický „logicky
nezdůvodnitelným
ničením
různých
věcných
hodnot,
obvykle jen pro radost z ničení“ (Sochůrek 2001, s. 8). Motivací k n i č e n í j e r a d o s t z n i č e n í a n e b o z í s k á n í o b d i v u p a r t y.
Šikana Š i k a n a s e v y s k yt u j e b o h u ž e l závažnou
poruchou
chování,
nejenom mezi dětmi. Je
protože
porušuje
lidská
práva,
omezuje, ponižuje šikanovaného jedince, který je vůči agresorovi slabší. Není schopen se bránit ani uniknout z nepříjemné často n e s n e s i t e l n é s i t u a c e . Š i k a n a s e m ů ž e v y s k yt n o u t u ž v e s t ř e d n í m š kolním věku. Agres orem čas to bývá dít ě, k t eré nezná ž ád ný j i n ý z p ů s o b j e d n á n í a t a k o v é v z o r c e c h o v á n í s i v yn á š í z n e j b l i ž š í h o pros tředí , kt erým j e nej čast ěj i rodina. Š ikanu dělím e na skr yt ou t z v . o s t r a k i z a c i ( j e t o s o c i á l n í i z o l a c e a v y l o u č e n í z e s k u p i n y) a zjevnou
(Vágnerová
podle
Olweuse,
2000),
která
má
několik
podob: - fyzické násilí a ponižování (bití, kopání, zavírání do t mavých m ís tn ost i apod.), -
psychické
ponižování
a
vydírání
(izolace,
nucení
k r ů z n ým č i n n o s t e m n a p ř . k p o s l u h o v á n í , k e s v l é k á n í s e a p o d . ) , -
destruktivní
aktivity
zaměřené
na
majetek oběti (násilné braní a ničení věcí oběti).
32
3 . Pra ktick á část
3 . 1 Cí l p r a kt i c ké č á s t i
Cílem praktické části je pomocí studia spisové dokumentace a n e s t a n d a r d i z o v a n é h o d o t a z n í k u p r o v é s t a n a l ýz u p o r u c h c h o v á n í u d ě t í v y r ů s t a j í c í c h v d ě t s k ýc h d o m o v e c h . T a t o a n a l ý z a s e b u d e t ýk a t t yp ů a p ř í č i n p o r u c h c h o v á n í .
3.2 Stanovení předpokladů
L z e p ř e d p o k l á d a t ( 1 ) , ž e v ě t š i n a d ě t í v yr ů s t a j í c í c h
v d ě t s k ýc h d o m o v e c h m á p r o b l é m y s c h o v á n í m .
Lze
předpokládat
(2),
že
primárními
příčinami
v ýc h o v n ýc h p r o b l é m ů d ě t í v y r ů s t a j í c í c h v d ě t s k ýc h d o m o v e c h j e špatné
původní
rodinné
prostředí,
které
neplnilo
svoji
společenskou funkci.
Lze
předpokládat
(3),
že
následující
navazující
proj ev y po ruch cho vání u dětí z děts kých do m ovů js ou naruš ené s o c i á l n í v z t a h y.
3 . 3 Po p i s z ko u ma n é h o v z o r ku P růz ku mn ým vz orkem byl o 50 dětí z
dětského domova
v Jablonném v Podještědí ve věku od osmi do devatenácti let. Celkový počet dětí v dětském domově činil v době zkoumání 72 s věřenců. Ze vzo rk u 5 0 dět í b yl o 26 chl ap ců (52%) a 24 dí vek (48%). Průměrný věk svěřence ve zkoumaném vzorku je 13,14 roku,
nejčastějším
v ěko vým
údajem
je
15
let
(15%
z počtu
d o t a z o v a n ýc h d ě t í ) . P r o l e p š í o r i e n t a c i u v á d í g r a f č . 1 r o z d ě l e n í respondentů
do
33
v ěkových
skupin. Graf č. 1 Rozdělení respondentů do věkových skupin
38
40
střední školní věk 8-11let
34
35
starší školní věk 12-15let
28
30
adolescence nad 15-18 (19)let
25 % 20 15 10 5 0
J a k j e v ýš e u v e d e n o , n e j p o č e t n ě j i b y l a m e z i d o t a z o v a n ý m i dětmi zastoupena věková skupina adolescentů, která činila 38% z celkového
vzorku.
Nejméně
byl o
dětí
ve
věku
od
osmi
do
jedenácti let. Pro určení poruch projevujících se u těchto dětí v c h o v á n í b yl p ř í n o s n ě j š í f a k t , ž e d ě t i b yl y z v ě t š í č á s t i s t a r š í . O d c h yl k y v j e j i c h c h o v á n í b yl y p r o t o l é p e p r o k a z a t e l n é . M l a d í l i d é v t o m t o v ě k u b y m ě l i b ýt n a t a k o v é m s t u p n i r o z v o j e , k t e r ý j i m umožňuje pochopit morální a právní hodnoty a normy a také se jimi řídit. Pokud tomu tak není, je patrné, že jde o určitý problém v chování . Ab y b yl o mož né pos ou dit, zda s e u v ybraného vzo rku d ě t í p o r u c h y c h o v á n í v ys k y t u j í , b y l o z a p o t ř e b í z j i s t i t , j e s t l i s e t y t o děti i rozumově nacházejí v „normě“, to znamená, zda jejich mentální
schopnosti
dovolují
rozlišit
správné
chování
od
n e s p r á v n é h o . S m ě r o d a t n ý p r o t o t o p o s o u z e n í b yl p r ů z k u m p o v i n n é š k o l n í d o c h á z k y, t e d y z a ř a z e n í d ě t í d o t y p ů š k o l a j e j i c h p r o s p ě c h . V ýs l edk y u kazuj e tab ul ka č. 1.
34
Tabulka č. 1 Povinná školní docházka
dívky počet
chlapci %
počet
celkem %
počet
%
ZŠ
17
34
16
32
33
66
ZŠP
3
6
5
10
8
16
Přeřazení ze ZŠ do ZŠP
4
8
5
10
9
18
V ýs l e d k e m t o h o t o r o z d ě l e n í j e z j i š t ě n í , ž e 6 6 % ( 3 3 d ě t í ) z celého vzorku dochází nebo docházelo na základní školu. Z toho n a z á k l a d n í š k o l e 1 1 ( 2 2 % ) d ě t í d o s a h o v a l o v p r o s p ě c h u d o b r ýc h v ýs l edků a 22 (44 %) dětí m ělo probl ém y s učením. Ve vš ech případech pozdějšího převedení ze základní školy na základní š k o l u p r a k t i c k o u ( 9 z c e l k o v é h o p o č t u d o t a z o v a n ý c h d ě t í - 1 8 % ) b yl důvodem přeřaz ení š p at ný p ros pěch. Zb ývaj í cí ch 8 dětí (1 6%) započalo povinnou školní docházku na základní škole praktické. V současné době navštěvuje základní školu 27 respondentů (54%), základní školu praktickou 12 (24%), střední odborné učiliště 5 (10%), odborné učiliště 5 (10%) a jedna respondentka studuje střední pedagogickou školu v Litoměřicích (2%). Ke z jiš ťov ání d at b yl a v yuž it a spis ová d okum ent ace DD (viz. kapitola Použité metody).
3 . 4 Pr ů b ě h p r ů z ku mu Průzkum
probíhal
v Dětském
domově
Jablonné
v Podještědí. DD j e um í s t ěn v budo vě b ýval ého z ám ku. Budova D D b yl a p ř e d p ě t i l e t y p o d r o b e n a c e l k o v é r e k o n s t r u k c i , k t e r á b y l a provedena se záměrem přestavět internátní DD na DD rodinného 35
t yp u . S a m o t n á b u d o v a p o s k y t u j e n a d s t a n d a r d n í v y b a v e n í v ú t u l n é m „rodinném“ prostředí. V okolí zámku se nachází krásná veliká zahrada, která umožňuje dostatek prostoru
pro různé poh ybov é
h r y. V d o m o v ě j e z a m ě s t n á n o c e l k e m 3 0 z a m ě s t n a n c ů , z t o h o 1 3 p e d a g o g i c k ýc h ( v č e t n ě ř e d i t e l e ) . V D D p o b ý v a j í d ě t i v e v ě k u o d tří do osmnácti let, popřípadě do ukončení přípravy na budoucí povolání. Ještě
před
rokem
jsem
v tomto
dětském
domově
pracovala a všechny děti znám. V první fázi průzkumu byl y ve spolupráci
s vychovateli
dětem
rozdány
dotazníky.
Každý
vychovatel je rozdal ve své „rodině“ (skupině svěřených dětí). Pro
práci
s dotazníky
b yl
záměrně
v ybrán
víkend,
protože
v dětském domově se o víkendu nacházejí všechny děti včetně učňů, kteří během pracovního t ýdne pob ývají na internátech. Vyplňování dotazníku probíhalo v přátelské atmosféře a většina dětí
pracovala
ochotně.
Během
jednoho
dopoledne
b yl y
v jednotlivých „rodinách“, kterých je v tomto DD celkem šest, postupně z pracov án y vš echn y dota z ník y. T y b yl y v yp lňován y v obývacích místnostech každé rodiny. Uvedené prostory slouží jako
společenské
místnosti
a
také
jsou
využíván y
pro vykonávání zájmových aktivit. Před započetím vyplňování dotazníků b yl o s dětmi krátce poho vořeno z a ú čelem navoz ení příjemné atmosféry a pocitu důvěry, dále následovalo vysvětlení zadání. Děti otázkám rozuměly a na zpracování
dotazníku
potřebovalo každé dítě maximálně 15 až 20 minut (nejdelší dobu ke zpracování potřebovaly děti, které četly pomaleji). V druhé respondentech
fázi
pomocí
bylo
provedeno
studia
zjišťování
osobních
spisů
dětí,
údajů což
o
bylo
časově velmi náročné. Vedením DD bylo umožněno pracovat s osobními listy dotazovaných. V těchto listech b yly uveden y anamnestické zprávy,
údaje,
školní
psychologické,
prospěch,
chování
popřípadě apod.
psychiatrické Celková
doba
prostudování všech dokumentů činila dva měsíce. Účelem studia bylo
dozvědět
se
více
o
původním 36
rodinném
prostředí
respondentů,
o
jejich
charakterových
a
temperamentových
vlastnostech, problémech s chováním, psychick ých problémech, zájmech,
úspěších
ve
škole,
vztazích
s vrstevníky
a
s dospělými.
3.5 Použité metody Metodami, nestandardizovaný
které
sloužily
dotazník
k
(příloha
získávání č.1)
a
údajů
studium
byly
spisové
dokumentace. Dotazník
přání,
který
b yl
použit,
je
preferenční
projektivní technikou. Dotázaný zakroužkoval přání, se kterými souhlasí. Dotazník obsahoval patnáct vět. Přání se nejčastěji týkala
vztahů
dítěte.
s vrstevníky
Spisovou
a
dospělými
dokumentaci
z nejbližšího
tvořily
zprávy
okolí
etopeda,
psychologa, sociální pracovnice, v ychovatele, učitele, zdravotní zpráva (z doby diagnostiky před nástupem do dětského domova a z doby pob ytu v něm), další zpráv y ps ychologa, etopeda, psychiatra (v případě, že dítě má nějaké problém y s chováním, učením nebo psychické problém y), charakteristika dítěte vedená kmenovým v ychovatelem, vlastní zkušenosti s dětmi, anamnéza osobní, zdravotní a rodinná. Při studování spisů byly v ypsán y tyto
údaje:
v rodině,
z rodinné kriminalita
anamnézy v rodině,
rodinné
zázemí,
nezaměstnanost
vztahy rodičů
(zákonných zástupců, kteří se o dítě starali před nařízením ústavní výchov y), zneužívání omamných látek rodiči, psychická nemoc v rodině, fungování rodiny (úplná, neúplná a doplněná rodina, rozvod), týrání a zneužívání dítěte v rodině, agresivita v rodině, prostituc e. V osobní anamn éz e b yl a z jištěna t vrdá d ata (pohlaví, věk dítěte v průběhu průzkumu, věk kdy b yla nařízena ústavní výchova), v osobních charakteristikách pak problém y s chováním, typ y poruch chování u jednotlivých respondentů. Odborná
v yšetření
uvedená
ve
37
zdravotní
anamnéze
a
ve
zprávách
ps ychologa,
ps ychiatra
apod.
pomohla
zjistit
ps ychi cké probl é m y a jejich léčbu (medikac e, oz dra vné pob yt y apod.), prodělané nemoci a s tím související hospitalizace. Ke
zpracování
získaných
údajů
b yl y
použity
matematicko-statistické metody a to pomocí tabulek a grafů.
3 . 6 Zí s ka n á d a t a a j e j i c h i n t e r p r e t a c e
3.6.1 Poruchy chování u respondentů Z praxe je známo, že v posledních letech jsou do dětských d o m o v ů č í m d á l č a s t ě j i u m i s ť o v á n y d ě t i s t a k o v ým i v ý c h o v n ý m i p r o b l é m y,
se kterými
by
ještě
nedávno
byl y
zařazeny
do
v ýc h o v n ýc h ú s t a v ů ( d n e s d ě t s k ý c h d o m o v ů s e š k o l o u ) , d o k t e r ý c h zase
v současné
době
nastupují
děti
s ještě
závažnějšími
v ýc h o v n ým i p r o b l é m y. M n o h o d ě t í , k t e r é j s o u u m i s ť o v á n y d o d ě t s k ýc h d o m o v ů , t r p í t a k é p s y c h i c k ý m i p o r u c h a m i a v y ž a d u j e s oust avn ou ps ychi at ri cko u l éčb u. Bohuž el dět ské dom ovy nem oh ou č a s t o t ě m t o d ě t e m p o s k yt n o u t t a k o v o u p é č i j a k o u b y p o t ř e b o v a l y , p r o t o ž e r e ž i m t ě c h t o z a ř í z e n í n e n í t ě m t o d ě t e m p ř i z p ů s o b e n ý. V ýc h o v n é
i jiné potíže nezřídka začínají už v mladším
školním věku takže věková hranice, kdy děti začínají páchat z á v a ž n ě j š í p ř e s t u p k y, s e v p o s l e d n í c h l e t e c h v ý r a z n ě s n í ž i l a . T a t o skutečnost je známa i širší veřejnosti
na základě mnoha příkladů
ze sdělovacích prostředků. Předpoklad,
že
většina
dětí
v yr ů s t a j í c í c h
v d ě t s k ýc h
domovech mívá problémy s chováním častěji než jejich vrstevníci z funkčních
rodin,
b yl
ověřován
vypi s ov áním
z osobních
charakt erist ik dět í a zj išt ěním opakující ch s e v ýchovných pro bl ém ů počínaje agresivním
č a s t ým i
spory
řešením,
přes
s vrstevníky lhaní,
38
a
s dospělými,
opakované
ú těky,
jejich užívání
n á v y k o v ýc h l á t e k , k r á d e ž e a ž p o t a k o v é a g r e s i v n í j e d n á n í , k t e r é čast o k on čil o n ás ledn ým ublíž ení m na zdraví.
3.6.2 Analýza typů poruch chování u respondentů Počty respondentů, kteří mají problémy s chováním, jsou zobrazeny v tabulce č. 2 Rozdělení respondentů
Tabulka č. 2 Rozdělení respondentů (na dvě skupiny: děti se záznamem o opakujících se problémech s chováním a děti bez takového záznamu)
ano
Problémy s chováním
ne
dívky
počet 14
% 28
počet 10
% 20
chlapci
21
42
5
10
celkem
35
70
15
30
V ýs l e d k y j a s n ě u k a z u j í , ž e v ě t š i n a d ě t í z t o h o t o z a ř í z e n í m á p r o b l é m y s c h o v á n í m . P r o b l é m o v ý c h d ě t í b yl o 3 5 ( 7 0 % ) a d ě t í , u
k t e r ýc h
se
výchovné
problémy
neopakoval y,
b yl o
15
( 3 0 % ) , z t o h o b yl i č a s t ě j i p r o b l é m o v í c h l a p c i ( 2 1 – 4 2 % ) n e ž d í v k y (14 – 28%). P ř i p r ů z k u m u b yl y b r á n y v ú v a h u p r o b l é m y , k t e r é v z n i k l y v průběhu p ob yt u dí tět e v z aříz ení , nikol iv před nást upem do DD. Během st udi a s pisov é dokum ent ace b yl y v ypi s o vány n ej čas t ějš í proj ev y pro bl ém ového chování (pří loha č. 2). Byl y t o út ěk y, k r á d e ž e , a g r e s e ( f yz i c k á i v e r b á l n í ) , z n e u ž í v á n í a l k o h o l u a d r o g , kouření, snížený
podvody respekt
(lži),
absence
k autoritě.
Ve
39
respektování
většině
případů
autority
nebo
nevystupovaly
jednotlivé
t yp y
poruch
chování
samostatně,
ale
po
několika
n a j e d n o u . V ýs l e d k y u k a z u j e g r a f č . 2 P r o b l é m y s c h o v á n í m ( % ) % Graf č. 2 Problémy s chováním
100 90 80 70 60 50 40 30 20 10 0
1
lhaní
86
agrese
58
krádeže
48
kouření
46
útěky
32
nerespektování autority
28
pití alkoholu
22
fetování
8
N e j č a s t ě j š í v ýc h o v n é p r o b l é m y u d ě t í - r e s p o n d e n t ů j s o u způsobeny lhaním (86%), pomocí kterého děti často obcházejí své povinno sti . Ve větš ině pří padů s e dět i sn ažil y v yhno ut š kol ním a dom ácí m po vi nnost em . T yt o lži b yl y čas t o podní ceny abs encí p r a c o v n í c h n á v yk ů a l e n o s t í r e s p o n d e n t ů , k t e ř í d o m a n e b y l i v e d e n i k práci a k zodpovědnosti. Horší měly však lži, které záměrně z a k r ýv a l y krádeže,
takové
následky
zneužívání
skutečnosti,
o m a m n ýc h
látek
j a k ým i apod.
byly
Druhá
šikana, v pořadí
k o n k r é t n í c h p r o j e v ů v ýc h o v n ý c h p r o b l é m ů b yl a a g r e s e . N e j č a s t ě j i 40
se
v ys k yt o v a l a
agrese
verbální.
Bohužel
i
f yz i c k á
agrese
v pos l ed ní ch l etech co d o počtu příp adů výraz ně s to upá. Dětí , kt eré s e o p a k o v a n ě c h o v a l y a g r e s i v n ě , b yl o v e v z o r k u 5 8 % . Z p ř í l o h y č . 2 j e zřejm é, ž e agresi verbál ní čast o doprovází agres e f yz i cká. Případ, který bych ráda popsala, je případ chlapce, který pochází z rodiny, kde matka zneužívala alkohol a často střídala partnery. O Radka a jeho dvě sestry se vůbec nestarala. Děti vyprávěly, jak si schovávaly suchý chleba různě pod nábytek, aby měly co jíst, když matka neměla peníze. Děti byly často bity i bez důvodu. Radek byl umístěn do dětského domova ve svých devíti letech. Byl silný a fyzicky velmi zdatný. Rychle se přizpůsobil podmínkám
života
v dětském
domově
a
zaujal
silnou
pozici
ve
skupině. Radek byl několikrát přistižen, jak ubližuje hlavně mladším dětem.
Jeho
dostatečná
inteligence
mu
umožnila
svoje
chování
obhájit. Ve chvíli, kdy se objevil dospělý, dokázal své počínání v jednom okamžiku proměnit
ve hru. Děti zastrašoval a ty se ho bály,
takže se k jeho hře přidaly. Jednou se stalo, že dítě viselo hlavou dolů z druhého patra a Radek ho držel za nohy. Zastrašoval dítě, že ho pustí, když začne křičet. Ostatní se dobře bavili
a zřejmě byli
rádi, že nejsou na místě postiženého. Chlapec byl na dobu dvou měsíců umístěn ve výchovném ústavu pro mládež. Pobyt Radka v uvedeném zařízení nesplnil svůj účel, protože po návratu se snažil chovat se lépe jen asi tvrdil, že už představa
měsíc. Když vzpomínal na „výchovňák“,
by tam v životě nechtěl zpátky. Bohužel samotná
opětovného
pobytu
ve
výchovným
zařízení
nebyla
dostatečně odstrašující. Proto bylo všechno brzy znovu ve starých kolejích. Ubližoval dětem tak, že například zvedal mladší chlapce za hlavu, držel je za nohy z okna, bral jim všechny věci, které se mu líbily. Když něco rozbil, svedl to na někoho jiného a měl radost, že je místo něj potrestán. Nutil mladší děti, aby za něho uklízely a podobně.
41
Dnes je Radek odsouzen k výkonu trestu odnětí svobody. I když se v dětském domově setkávám s různými formami šikany, tento případ byl velice ojedinělý. V případě krádeží (48%) děti nejčastěji kradly drobné věci, peníze
a
v dětském
různé
předměty
domově.
v obchodech,
Ukradené
věci
kamarádům,
následně
ve
třídě
i
r o z p r o d a l y.
Děti
–
respondenti také v několika případech ukradly peníze učitelům nebo v ychov atelů m. Peníz e ut rácel y z a s l adk ost i, dro bnost i a nezřídka z a c i g a r e t y. V n ě k t e r ý c h p ř í p a d e c h o v š e m t a k é z a a l k o h o l a n a r k o t i k a . Č a s t é b yl y r o v n ě ž k r á d e ž e n a ú t ě c í c h , v ě t š i n o u z a ú č e l e m o b s t a r á n í jídla. Katce bylo sotva osm, když začala častěji a pravidelně krást.
Kradla
nejdříve
svačiny
svým
spolužákům,
pak
drobné
předměty jako tužky, gumy, propisky a podobně. Rodiče spolužáků si neustále stěžovali. Domluva a následné tresty se míjely účinkem. Katka se nikdy nechtěla k ničemu přiznat,dokonce i v případě, kdy byla přistižena při činu, všechno zapírala a po každé si vymýšlela nějakou omluvu. Například, že ten předmět, který zrovna vzala, ležel na zemi a ona ho vlastně chtěla vrátit. Také cestou ze školy kradla v obchodech, snazší.
Katka
nejčastěji začala
v samoobsluze,
rovněž
krást
kde
přístup
peníze dětem
ke zboží
byl
z kapesného a
vychovatelům přímo z peněženek. Nakonec bylo nutné Katku umístit do výchovného ústavu. Katka pochází z rozvedené rodiny. Zůstala s otcem a svými dvěma sestrami, protože její matka ji opustila, když jí bylo pouze šest let. V dětském domově ji nenavštěvovala a otec také ne, protože byl odsouzen k trestu odnětí svobody (ne poprvé) za krádeže. P ř i v y p i s o v á n í ú d a j ů b yl o z j i š t ě n o , ž e k o u ř í 2 4 d ě t í , t o j est 46% respondentů. Tyt o úd aje nem us í b ýt přes né, protož e jsou z d e z a z n a m e n á n y d ě t i , k t e r é b yl y
v ychovat eli odh al eny j ako
k u ř á c i a m a j í t e n t o p o z n a t e k u v e d e n v e s v ýc h o s o b n í c h s p i s e c h .
42
O m a m n ým i l á t k a m i , k e k t e r ým s e d ě t i z d ě t s k é h o d o m o v a dostávaly podle údajů v osobních spisech nejčastěji, byl alkohol (22%) a omamné těkavé látky (8%-toluen). Alkohol děti celkem bez potíž í zí sk ávaly v o bchod ech a pi ly j ej běh em v ych ázek . Během posledního půlroku byla dvakrát stejná situace, kdy k dítěti personál dětského domova musel záchrannou
službu
kvůli
otravě
zavolat rychlou
alkoholem.
Opilé
děti
byly
přivedeny do dětského domova svými kamarády. Drogy
si
většinou
obstarávali
učni
na
internátech.
V p ř í p a d ě č i c h á n í t o l u e n u m u s e l o b ýt j e d n o d í t ě p o s l á n o n a l é č e n í ú s t a v n í f o r m o u . O s t a t n í d ě t i s p í š e e x p e r i m e n t o v a l y. C e l k o v ý p o č e t dětí, které uvedené látky zneužívaly, činil 4 (8% ze zkoumaného vzorku). Záš kol áct ví do grafu nebyl o u vedeno z ám ěrně, prot ož e se v d o m o v ě v y s k yt o v a l o p o u z e v e s p o j e n í s ú t ě k e m .
3.6.3 Analýza příčin poruch chování Z důvodu
nedostatku
informací
o
d ě d i č n ýc h
předpoklad ech s e průzk um z am ěři l pouz e na pří čin y, kt eré se ve s p i s o v é d o k u m e n t a c i d a j í z j i s t i t . Z j i š ť o v á n o b yl o n e j b l i ž š í ž i v o t n í prostředí možné
respondentů, příčiny
v n a r u š e n ýc h
tedy
rodina,
poruchového
sociálních
ze které
jednání
vztazích
a
pocházeli.
dítěte
byl y
ps ychi ck ých
Další
shledány problémech
respondentů.
3.6.3.1 Rodinné zázemí respondentů Jedním
z
uveden ých předpokl adů
b yl o ,
že
příčiny
v ýc h o v n ýc h p r o b l é m ů p r a m e n í z n e f u n k č n í h o r o d i n n é h o p r o s t ř e d í . D ů l e ž i t ým f a k t o r e m p r o z d r a v ý r o z v o j d í t ě t e j e b e z p o c h y b y d o b ř e fungující
rodina,
proto
b yl a
anal yz ován a 43
celá
škála
prvků
podmiňujících její fungování: roz vod v rodi ně, vzájemné vz t ah y mezi
členy rodiny
(agresivita
v rodině,
týrání
a
zneužívání
dítěte), kriminální činnost členů rodiny, zaměstnání rodičů, z n e u ž í v á n í o m a m n ý c h l á t e k r o d i č i . In form ace b yl y z í skán y z e s p i s o v é d o k u m e n t a c e , k o n k r é t n ě z r o d i n n é a n a m n é z y. Výsledk y zjišťování rodinného zázemí ukazuje graf č. 3 Složení rodiny a graf č. 4 Patologické jevy v rodině. Graf č. 3 Složení rodiny (%) 56
60 50 40
úplná rodina
% 30
neúplná
24
20
časté střídání partnera
20 10 0 4
V úplné rodině žilo před umístěním do DD 28 respondentů t o j e ( 5 6 % ) . 4 6 % z c e l k o v é h o p o č t u r o d i n b y l y r o d i n y, k t e r é u ž zažily
alespoň
jeden
rozvod.
Z hlediska
obecně
pl at ných
s p o l e č e n s k ýc h n o r e m s e v š a k n e j e d n a l o o f u n k č n í r o d i n y . V k a ž d é z těchto
rodin
byly
uvedeny
buď
alkoholizmus
rodičů,
nebo
krimi nální či nnos t v rodině, t ýrání dí t ět e, s exuál ní z n euží v ání dítěte, zanedbání rodičovské péče apod. N e j v í c e b yl o t a k o v ýc h r o d i n , k d e j e d e n z r o d i č ů n e b y l v l a s t n í ( 3 0 % z ú p l n ýc h r o d i n ) . V l a s t n í r o d i č e s e b u ď t o r o z v e d l i ( n e j č a s t ě j š í m d ů v o d e m b yl o o p ě t o v n é d o p l n ě n í r o d i n y ) , a n e b o jeden
z rodičů
zemřel.
Je
zajímavá
v ys oká
úmrtnost
rodičů
zkoum an ých dětí a fakt , ž e ti to rodi če čast o um írali v pom ěrně mladém
věku.
Rodin,
kde
zemřel
jeden
z rodičů,
b yl o
z
cel kového počt u 13 (to j e 26%), což znam ená, ž e takto byl a postižena více
n e ž č t v r t i n a v š e c h z k o u m a n ýc h d ě t í . P r ů m ě r n ý v ě k
z e m ř e l ýc h r o d i č ů č i n i l 4 6 l e t . V e s p i s o v é d o k u m e n t a c i v ě t š i n o u
44
nejsou
uvedeny
příčiny
jejich
úmrtí.
Do
úpln ých
rodin
b yl y
z apočít án y t aké rod in y, v e kt erých ž il nový čl en rodin y již d elš í dobu.
Pokud
započetla
do
jeden
z rodičů
kategorie
rodin
často
měnil
s často
se
partn er y,
rodina
střídajícími
se
partnery
jednoho z rodičů. Z celkového vzorku představovaly tyto rodiny 2 0 % . J a k o n e ú p l n á r o d i n a b yl a z a p o č í t á n a t a k o v á , k t e r á m ě l a v dokumentaci
uvedeno,
že
v rodině
c h yb í
jeden
z
rodičů
následkem rozvodu anebo úmrtí (chyběl většinou mužský vzorec chování).
T a k o v ýc h
rodin
b yl o
24%
ze
zkoumaného
vzorku.
V ě t š i n a t ě c h t o r o d i n p o s k yt o v a l a d ě t e m n e v y h o v u j í c í m a t e r i á l n í a h y g i e n i c k é p o d m í n k y. N e z a m ě s t n a n o s t r o d i č ů b y l a v e l m i v y s o k á , v e 3 8 p ř í p a d e c h ( 7 6 % ) b yl y z j i š t ě n y r o d i n y , k t e r é ž i l y p o u z e z e sociálních dávek.
Graf č. 4 Patologické jevy v rodině 80
76
70 60
zneužívání toxických látek 50
50
kriminalita v rodině
50
týrání dítěte
% 40
sexuální zneužívání
30
prostituce 14
20
14
10
gamblerství
10 0 1
Záv adové p ros t ředí s e bohuž el vys k yt oval o v každ é rodině každého zkoumaného dítěte v menším nebo větším měřítku. Proto i nebezpečí závadového chování každého takového dítěte stoupá. Sit u ace v rodinách , jak vidím e na grafu č.4, neb yl a pro děti nijak příznivá.
Nej vět ším problém em b yl abúzus om amn ých
látek, v tom nejvíce alkoholu (až v 31 rodinách tzn. 62% všech
45
z k o u m a n ý c h ) - p ř í l o h a č . 3 . M n o h o r o d i č ů t a k é z n e u ž í v a l o d r o g y. V yps ané
patologické
jevy
se
často
v y s k yt o v a l y
po
několika
najednou, jak je popsáno v níže uvedeném případu z praxe. Osmiletý Daniel při vyšetření u psychologa: „Potvrzuje zkušenost s fyzickými tresty, má stále živou vzpomínku na ublížení matkou, která ho hodila na gauč, ale netrefila se a on si zlomil při pádu ruku, matka ho pak žádala, aby lékaři řekl něco jiného. Líčí spory rodičů, včetně napadání se a vulgarit. Ví, že matka kouří „gandžu“ – popisuje jak se balí! Maminka má „hodně přítelů, vždycky se rozvede a má jinýho“.Sex.abúzus hoch nepotvrzuje, téma je mu nepříjemné, informaci od matky o shlédnutí porno videa potvrzuje jen zčásti, …“ Z tohoto příkladu je také zřejmé, že v uvedené rodině se v ys k y t o v a l a z v ý š e n á a g r e s i v i t a j a k v ů č i d í t ě t i t a k i m e z i d o s p ě l ý m i a v ý c h o v n é m e t o d y b yl y n e v y h o v u j í c í . Z g r a f u v y p l ý v á , ž e n e j d e o ojedinělý případ a že agresivitě v rodině musí čelit polovina respondentů.
Další
údaj,
který
je
zarážející,
je
sexuální
zneužívání . Ve všech p ří padech s e t ýkal děvčat . Kd yž vyj dem e z faktu, že děvčata tvořila 48% ze vzorku (děvčat bylo 24) a s e x u á l n í z n e u ž í v á n í s e t ýk á 1 4 % z c e l k u ( 7 d ě t í ) t a k m ů ž e m e k o n s t a t o v a t , ž e p ř i b l i ž n ě k a ž d á t ř e t í d í v k a z e v z o r k u b yl a t a k t o z n e u ž í v a n á . O s o b a m i , k t e r é t yt o d í v k y o b t ě ž o v a l y , b y l i v e v ě t š i n ě případů partneři jejich matek. Mirka přišla do DD ve svých devíti letech (dnes je jí 18), matka je alkoholička, často střídá partnery. V době, kdy Mirka ještě bydlela s matkou, zneužíval ji partner matky. Dítě jednoho dne nechtělo jít ze školy domů a plakalo ve škole. Paní učitelka už delší dobu pozorovala Mirku a domnívala se, že se něco děje. Využila situaci a zeptala se Mirky, co ji trápí. Když se jí Mirka svěřila, urychleně věc nahlásila příslušnému sociálnímu úřadu. Dívka posléze musela ještě čelit absolutnímu odmítnutí ze strany 46
matky, která všechno zlehčovala a obviňovala dívku za vzniklé problémy. Matka za Mirkou téměř nejezdí. Pokud se v DD objeví, tak je to z důvodu návštěvy Mirčiných sourozenců. Dodnes Mirce neodpustila a tvrdí, že si zneužívání podle jejích slov „jednoduše vymyslela“. Kriminalita
v j e d n o t l i v ýc h
rodinách
v yk a z u j e
podle
průzkum u velmi vys oké procento (cel ých 50%). V každé druh é rodině je pro dítě vzorem kriminální činnost jednoho z rodičů, nebo t aké o bo u. Dí tě vyrů s t ají cí v t ak ové rodi ně přebí rá způs ob y c h o v á n í s v ýc h r o d i č ů z a s v é v l a s t n í a p o v a ž u j e j e z a b ě ž n o u norm u. Dokon ce sami rodi če učí své dět i nez ákonným prakti kám. Pokud takové dítě není odebráno z rodiny v mladším věku, je velmi t ě ž k é d o r ů s t a j í c í m u c h l a p c i n e b o d ě v č e t i v ys v ě t l i t , ž e r o d i n n é pros tředí j e p ro ně nevhodné. Obzvláš ť když s e dom a t yt o dět i c í t i l y b ýt u ž t é m ě ř d o s p ě l é a s t a r a l y s e o s e b e
samy a najednou
jsou v domově opět vnímány jako děti a nemohou už dělat co se j i m z a c h c e , a l e j s o u s t á l e o m e z o v á n y n ě j a k ým i p r a v i d l y , j e j i c h ž s m ys l u
nejsou
schopny
porozumět.
S krádežemi
je
nezřídka
spojováno gamblerství. Rodiny respondentů patří vesměs mezi s oci ál ně sl abé co se finanční ch příjmů t ýká a ab y j eji ch čl en nebo čl enové m ohl i hrát n a výhern í ch automat ech, pot řebu jí peníze. Jejich
získání
pro
další
možnost
hraní
na
automatech
byl o
nejčastější příčinou krádeží. V „gamblerské“ rodině žilo 10% dětí ze zkoumaného vzorku. Na
budoucnost
dětí
má
rovněž
vliv, zda
rodiče jsou
p s y c h i c k y v yr o v n a n í . R o d i č e k t e ř í t r p í p s y c h i c k ý m i n e m o c e m i mohou,
aniž
by
si
to
uvědomovali,
ublížit
dítěti
f yz i cky
i
p s y c h i c k y. H o d n ě p a k z á l e ž í n a d r u h é m r o d i č i , k t e r ý b y m ě l s v é m u partnerovi pomoci
a přesvědčit ho, aby se léčil. Bohužel u
zkoumaného vzorku (ve 14% ze zkoumaného počtu byly zjištěny ps ychi cké prob l émy al es p oň j edno ho z rodi čů) s e nemo cní rodi če v naprosté většině neléčili dobrovolně, ale často až po zásahu úřadů, které takto jednaly ve prospěch dítěte. Druhý rodič v těchto 47
případech selhal. Rodinu buď opustil, nebo sám selhával jak v roli partnera, tak rodiče. Dětí,
které
měly
matku
prostitutku,
byl o
14%
ze
zkoumaného vzorku. Často se stávalo, že matka si svoje klient y v o d i l a d o m ů a d ě t i n e z ř í d k a u v e d e n é m u z p ů s o b u o b ž i v y p ř i h l í ž e l y.
3.6.3.2 Další příčiny poruch chování Děti
z d ě t s k ýc h
domovů
většinou
nemají
problém
v n a v á z á n í n o v ýc h z n á m o s t í . J s o u t o t i ž č a s t ě j i n e ž d ě t i z f u n k č n í c h rodi n vys t aven y z m ěn ám v o so bní m ži vot ě a t yt o s itu ace j e nu tí poznávat stále nové lidi. Bohužel mají větší problémy si udržet hlubš í vzt ah k l idem , ke kter ým cí tí něj akou náklonnost.
Příčinou
t a k o v ýc h č a s t o p o v r c h n í c h v z t a h ů m ů ž e b ý t v yt r ž e n í z r o d i n y , nezájem
rodičů,
špatná
v ýc h o v a ,
špatné
v rodi ně, nevh od ný pří s tup nej bliž ší osoby.
zacházení
s dítětem
Proto bylo dalším
předpokladem, že tyto narušené sociální vztahy mohou mít vliv na vznik nebo prohloubení poruch chování. Dotazník přání (Příloha č. 1) obsahoval taková přání, k t e r á v y j a d ř o v a l a t o u h u p o b l í z k é o s o b ě , p o n a v a z o v á n í t r v a l ýc h v z t a h ů o p ř e n ýc h o d ů v ě r u , z l e p š e n í v z t a h ů s v r s t e v n í k y , t o u h u p o něčí akceptaci. Tabulka č. 3 představuje Vyhodnocení dotazníku přání. Tabulka č. 3 Vyhodnocení dotazníku přání
číslo věty
1
2
3
4
5
6
7
8
9 10 11 12 13 14 15
počet děti
43 38 20 12 25 19 31
% z celku
86 76 40 24 50 38 62 16 30 70 36 64 72 16 10
48
8 15 35 18 32 36
8
5
J e z řejm é, ž e vět šina dětí touží b ýt se s vojí rodinou bez ohledu na to, jak se její členové dříve k dítěti chovali. Jen malé procento dětí o své příbuzné nestojí (1). Petruška je z dvojčat a má také ještě o dva roky staršího bratra.
V dětském
z rodiny
odebrány
domově
jsou
z důvodu
všichni
týrání
sourozenci.
otcem
Děti
alkoholikem.
byly Matka
nedokázala děti před otcem ubránit a také jím byla často bita. Kromě toho v bytě nebyl udržován pořádek, děti byly špinavé. Do
dětského
domova
byla
dvojčata
se
svým
starším
bratrem
převezena ve věku tří let. Matka děti navštěvovala velmi často a také si je brala na každé prázdniny domů. Děti byly na matku hodně fixované, ale postupem času, kdy se naučily dodržovat hygienické návyky a zvykly si bydlet v čistém prostředí, si začaly všímat v jakých podmínkách rodiče žijí. V současné době jsou v pubertě a k rodičům jezdit nechtějí. Petruška obzvlášť. Je to velice šikovné děvče a za rodiče se stydí, je pořádná a říká, že se štítí si u matky lehnout do postele. Dět em v DD s e ho dně st ýs ká po dom ově a cht ěl y b y čas t ěji navštěvovat
svou
rodinu,
kterou
po
delším
pobyt u
v dětském
domově hodně idealizují a nezřídka skutečnost, že se vůbec v DD ocitl y, dávají z a vinu n e rodi čům, ale úřadům , neb o t aké čast o sobě a ř í k a j í , ž e k d yb y n e z l o b i l y , m o h l y z ů s t a t d o m a . M y s l í s i , ž e j e rodiče nemají rádi (5.-50%) a v dětském domově se cítí osamělé (12.-64%). Ve
Za
povšimnutí
stojí
přání
v yj á d ř e n é
větou
č.4.
v e l k é m k o l e k t i v u j e d o s t z v l á š t n í , k d yž s i d í t ě p ř e j e m í t v í c
kamarádů.
Můžeme
se
domnívat,
že
dítě
má
nějaký
problém
v sociálních vztazích. Narušené sociální vazby těmto dětem ještě v í c e k o m p l i k u j í ž i v o t v d ě t s k é m d o m o v ě a i k d yž s e v y c h o v a t e l é snaží slabší děti ochránit a silnější mít pod dohledem, ne vždy se d á z a b r á n i t s k r yt é š i k a n ě . J a k n á s i l n í k , t a k š i k a n o v a n ý , n e d o k á ž í s v ů j p r o b l é m ř e š i t s a m i . Š i k a n u j í c í s i s v ým c h o v á n í m č a s t o „ l é č í “ své nedostatky a kompenzuje také například neuznání a nezájem 49
s vých rod i čů a t en, komu j e ubližováno, ned okáž e s e násil ní kovi p o s t a v i t , n e m á d o s t o d v a h y. D ě t i , k t e r é b y s i p ř á l y t y t o p r o b l é m y v yř e š i t t í m , ž e b y c h t ě l y b ý t s i l n ě j š í ( 1 1 ) b yl o z e z k o u m a n é h o počtu celkem 18 (38%!). P ř á n í , k t e r é v yj a d ř u j e t o u h y n a v a z o v a t t a k é p ř á t e l s t v í a k a m a r á d s t v í m i m o b u d o v u d ě t s k é h o d o m o v a , s k a m a r á d y z e š k o l y, z města,
m á u z k o u m a n ýc h d ě t í č e t n ě j š í z a s t o u p e n í . J e p r o n ě
v e l k ý p r o b l é m z a ř a d i t s e d o k o l e k t i v u d ě t í v e t ř í d á c h n a b ě ž n ýc h základních školách. V této souvislosti by si dotazované děti přály, aby je ostatní děti „vzaly mezi sebe“ (13.-72%). a také, aby je jiní lidé měli více rádi (9.-30%). Některé z nich by svůj problém raději řešily útěkem a změnili třídu (7.-62%ˇ) nebo dokonce i školu (2.76%). P r o p o t v r z e n í , ž e d ě t i s k u t e č n ě t r p í n a r u š e n ým i s o c i á l n í m i v z t a h y , b yl y t yt o i n f o r m a c e v yp s á n y z e z d r a v o t n í d o k u m e n t a c e z p s yc h o l o g i c k ýc h
a
ps ych i at rickýc h
zpráv.
Narušené
sociální
vz t ah y b yl y s hl edán y p s ycho logem nebo ps ychi at rem u 24 d ětí (48% ze
vzorku)
a
t yt o
byl y
označeny diagnózou
sociabilita
narušena nebo vážně narušena. Z p s yc h o l o g i c k ýc h z á z n a m ů b yl a r o v n ě ž u d ě t í s h l e d á n a další možná příčina vzniku poruch chování a sice citová deprivace. D ě t í , u k t e r ý c h b yl a z j i š t ě n a c i t o v á d e p r i v a c e , b yl o 8 2 % ( ! ) . V í c e než tři čtvrtiny respondentů. M ezi další příčin y b yl y z ařaz en y t aké ps ychi ck é p ro bl ém y zkoum an ých dětí. Něk dy j ako důvod t ěchto potíží ps ychol ogi cké z p r á v y u v á d ě j í t ýr á n í a z n e u ž í v á n í d í t ě t e , n a r u š e n é s o c i á l n í v z t a h y a citovou d epri v aci . M ezi n ej čas tější ps ychi cké p robl ém y (Graf č. 5
Psychické
problémy
respondentů)
patřily
p s yc h o m o t o r i c k ý
nekli d, enures is , subdepri vace a ji n é z ávažnější ps ychick é pot íž e jako např. posttraumatická stresová porucha, depresivní porucha chování,
porucha
opozičního
vzdoru,
porucha
emocí,
n e s o c i a l i z o v a n á p o r u c h a c h o v á n í a j i n é , k t e r é u v á d í p s yc h o l o g i c k é a
ps ychi at rické
zprávy.
Nezřídka
ps ychi at ra. 50
t yt o
potíže
v yž a d u j í
péči
Graf č. 5 Psychické problémy respondentů 70
64 58
60 50
42
subdeprivace
40
40
psychomotorický neklid psychiatrická péče enuresis
% 30 20 10 0
4 2 % r e s p o n d e n t ů m á t a k z á v a ž n é p s y c h i c k é p r o b l é m y, ž e p o t ř e b u j e o d b o r n o u p é č i p s yc h i a t r a a p r a v i d e l n ě u ž í v á l é k y . Č a s t ým
a
nepří jem ným
problémem
(40%
ze
vzorku),
o b z v l á š ť p r o p u b e r t á l n í d ě t i , j e e n u r é z a . V ý j i m k o u n e b yl y a n i šestnáctileté děti.
4 . S h r n u t í v ý s l e d ků p r a kt i c ké č á s t i P rv ní předpokl ad (kap. 3.2) byl ověřován pomocí s tudia spisové
dokumentace
–
charakteristiky
dětí
z
dokumentací
v ychov atelů , z právy ps ych ol oga, etopeda, rozhovor y s vych ovat el i a vlastní zkušenosti (příloha č. 2.). většina
dětí
problémy
(ze
zkoumaného
s chováním
a
tím
V ýs l ed ky
vzorku)
b yl o
v plné
jasně
z tohoto míře
ukazují, zařízení
dosaženo
že má
cíle.
P r o b l é m o v ý c h d ě t í b yl o 3 5 ( 7 0 % ) a d ě t í , u k t e r ý c h s e v ý c h o v n é problémy problémoví
neo pakoval y, chlapci
(21
b yl o –
15
42%)
(30%), než
z toho
dívky
(14
b yl i –
častěji
28%).
Při
p r ů z k u m u b yl y b r á n y v ú v a h u p r o b l é m y, k t e r é v z n i k l y v p r ů b ě h u 51
p o b yt u d í t ě t e v z a ř í z e n í , n i k o l i v p ř e d n á s t u p e m d o D D . B ě h e m s t u d i a s p i s o v é d o k u m e n t a c e b yl y v y p i s o v á n y n e j č a s t ě j š í p r o j e v y problémov éh o chování (p říloha č. 2). Byl y t o út ěk y, k rád ež e, agres e (f yz i ck á i verbáln í), z neuží vání al kohol u a drog, kou ření , podvody (lži), absence respektování autority nebo snížený respekt k autoritě.
Ve
většině
případů
nevystupovaly
jednotlivé
t yp y
poruch cho vání s am os tatn ě, al e po několika naj ed nou. V ýs l edk y ukazuje graf č. 2.
Nejčastější
výchovn é
problémy
u
dětí
-
respondentů jsou způsobeny lhaním (86%), pomocí kterého děti často obcházejí své povinnosti. Ve většině případů se děti snažily v yh n o u t š k o l n í m a d o m á c í m p o v i n n o s t e m . T y t o l ž i b y l y č a s t o p o d n í c e n y a b s e n c í p r a c o v n í c h n á v yk ů a l e n o s t í r e s p o n d e n t ů , k t e ř í d o m a n e b yl i v e d e n i k p r á c i a k z o d p o v ě d n o s t i . H o r š í m ě l y v š a k l ž i , k t e r é z á m ě r n ě z a k r ý v a l y t a k o v é n á s l e d k y s k u t e č n o s t i , j a k ým i b y l y š i k a n a , k r á d e ž e , z n e u ž í v á n í o m a m n ýc h l á t e k a p o d . D r u h á v p o ř a d í k o n k r é t n í c h p r o j e v ů v ýc h o v n ý c h p r o b l é m ů b y l a a g r e s e . N e j č a s t ě j i se
v ys k yt o v a l a
agrese
verbální.
Bohužel
i
f yzi cká
agrese
v pos l ed ní ch l etech co d o počtu příp adů výraz ně s to upá. Dětí , kt eré s e o p a k o v a n ě c h o v a l y a g r e s i v n ě , b yl o v e v z o r k u 5 8 % . Z p ř í l o h y č . 2 j e zřejm é, ž e agresi verbál ní čast o doprovází agres e f yz i cká. Druhý předpoklad, že špatné rodinné prostředí může být p r i m á r n í p ř í č i n o u v ýc h o v n ý c h p r o b l é m ů d ě t í z d ě t s k ýc h d o m o v ů , b yl
ověřován
pomocí
studia
spisové
dokumentace
z rodi nných
anamnéz a p s ychol ogi ckých z práv. Důl ežit ým fakt orem p ro z dravý r o z v o j d í t ě t e j e b e z p o c h y b y d o b ř e f u n g u j í c í r o d i n a , p r o t o b yl a a n a l yz o v á n a c e l á š k á l a p r v k ů p o d m i ň u j í c í c h j e j í f u n g o v á n í : r o z v o d v
rodině,
vzájemné
vztahy
mezi
členy rodiny
(agresivita
v rodině, týrání a zneužívání dítěte), kriminální činnost členů rodiny, zaměstnání rodičů, zneužívání omamn ých látek rodiči (P říl oha č.3 ). St ano ven ý cí l b yl d osažen j en z část i, protož e neb yl o m o ž n é p r o z k o u m a t v š e c h n y j e v y v r o d i n ě z d ů v o d u c h yb ě j í c í c h informací. Rodina je specifická tím, že si brání svoje soukromí a n ě k d y j e t ě ž k é d o r o d i n n ýc h z á l e ž i t o s t i p r o n i k n o u t . A v š a k j e z ř e j m é , ž e z h l e d i s k a o b e c n ě p l a t n ý c h s p o l e č e n s k ýc h n o r e m s e 52
nej ednalo o funkční ro di ny. V k ažd é z t ěchto rodin b yl y z j išt ěny b u ď a l k o h o l i z m u s r o d i č ů , n e b o k r i m i n á l n í č i n n o s t v r o d i n ě , t ýr á n í dítěte, sexuální zneužívání dítěte, zanedbání rodičovské péče apod. V ě t š i n a t ě c h t o r o d i n p o s k yt o v a l a d ě t e m n e v y h o v u j í c í m a t e r i á l n í a h y g i e n i c k é p o d m í n k y. N e z a m ě s t n a n o s t r o d i č ů b y l a v e l m i v y s o k á , v e 3 8 p ř í p a d e c h ( 7 6 % ) b yl y z j i š t ě n y r o d i n y , k t e r é ž i l y p o u z e z e s o c i á l n í c h d á v e k . V ys o k á r o z v o d o v o s t t a k é n e p ř i s p í v á k c e l k o v é m u r o z v o j i u ž i t a k n a r u š e n ýc h d ě t í . Z á v a d o v é p r o s t ř e d í s e b o h u ž e l v ys k y t o v a l o v k a ž d é r o d i n ě k a ž d é h o z k o u m a n é h o d í t ě t e v m e n š í m nebo
větším
měřítku.
Proto
i
nebezpečí
závadového
chování
každého takového dítěte stoupá. Situace v rodinách, jak vidíme na g r a f u č . 4 , n e b yl a p r o d ě t i n i j a k p ř í z n i v á .
Největším problémem
b yl a b ú z u s o m a m n ýc h l á t e k , v t o m n e j v í c e a l k o h o l u ( a ž v 3 1 r o d i n á c h t z n . 6 2 % v š e c h z k o u m a n ýc h ) - p ř í l o h a č . 3 . M n o h o r o d i č ů také
zneužívalo
d r o g y.
V yp s a n é
patologické
jevy
se
často
v ys k y t o v a l y p o n ě k o l i k a n a j e d n o u . Další údaj, který je zarážející, je sexuální zneužívání a celkově agresivita v rodině. Sexuální zneužívání se ve všech p ř í p a d e c h t ý k a l o d ě v č a t . K d y ž v yj d e m e z f a k t u , ž e d ě v č a t a t v o ř i l a 48% ze zkoumaného vzorku (děvčat bylo 24) a sexuální zneužívání s e t ýk á 1 4 % z c e l k u ( 7 d ě t í ) t a k m ů ž e m e k o n s t a t o v a t , ž e p ř i b l i ž n ě k a ž d á t ř e t í d í v k a z e v z o r k u b yl a t a k t o z n e u ž í v a n á . O s o b a m i , k t e r é t yt o d í v k y o b t ě ž o v a l y, b yl i v e v ě t š i n ě p ř í p a d ů p a r t n e ř i j e j i c h matek.
I
kriminalita
v j ednot liv ýc h
rodinách
v ykazuj e
podle
průzkum u velmi vys oké procento (cel ých 50%). V každé druh é rodině je pro dítě vzorem kriminální činnost jednoho z rodičů, nebo t aké o bo u. Dí tě vyrů s t ají cí v t ak ové rodi ně přebí rá způs ob y c h o v á n í s v ýc h r o d i č ů z a s v é v l a s t n í a p o v a ž u j e j e z a b ě ž n o u norm u. Dokon ce sami rodi če učí své dět i nez ákonným prakti kám. Pokud takové dítě není odebráno z rodiny v mladším věku, je velmi t ě ž k é d o r ů s t a j í c í m u c h l a p c i n e b o d ě v č e t i v ys v ě t l i t , ž e r o d i n n é prostředí je pro ně nevhodné. Na
budoucnost
dětí
má
rovněž
vliv, zda
rodiče jsou
p s y c h i c k y v yr o v n a n í . R o d i č e k t e ř í t r p í p s y c h i c k ý m i n e m o c e m i 53
mohou,
aniž
by
si
to
uvědomovali,
ublížit
dítěti
f yz i cky
i
p s y c h i c k y. B o h u ž e l u z k o u m a n é h o v z o r k u ( v e 1 4 % z e z k o u m a n é h o p o č t u b yl y z j i š t ě n y p s yc h i c k é p r o b l é m y a l e s p o ň j e d n o h o z r o d i č ů ) se nemocní rodiče v naprosté většině neléčili dobrovolně, ale často až po zásahu úřadů, které takto jednaly ve prospěch dítěte. Třetí
předpoklad,
že
další
navazující
projevy
poruch
c h o v á n í u d ě t í z d ě t s k ýc h d o m o v ů j s o u n a r u š e n é s o c i á l n í v z t a h y, b yl o v ě ř o v á n p o m o c í d o t a z n í k u p ř á n í , r o z h o v o r ů s v yc h o v a t e l i a studiem
spisové
skutečně
trpí
dokumentace.
n a r u š e n ým i
Pro
potvrzení
sociálními
vzt ah y,
faktu, b yl y
že
děti
pak
t yt o
s k u t e č n o s t i j e š t ě v y p s á n y z p s y c h o l o g i c k ýc h a p s yc h i a t r i c k ý c h z p r á v . N a r u š e n é s o c i á l n í v z t a h y b yl y s h l e d á n y p s yc h o l o g e m n e b o p s y c h i a t r e m u 2 4 d ě t í ( 4 8 % z e v z o r k u ) a t y t o b yl y o z n a č e n y diagnózou sociabilita narušena nebo vážně narušena. Z p s yc h o l o g i c k ýc h z á z n a m ů b yl a r o v n ě ž u d ě t í s h l e d á n a další možná příčina vzniku poruch chování a sice citová deprivace. D ě t í , u k t e r ý c h b yl a z j i š t ě n a c i t o v á d e p r i v a c e , b y l o 8 2 % ( ! ) . V í c e než tři čtvrtiny respondentů. Příčinou z rodi n y,
často
nezájem
povrchních
rodičů,
vztahů
špatná
může
v ýc h o v a ,
být
špatné
s d í t ě t e m v r o d i n ě , n e v h o d n ý p ř í s t u p n e j b l i ž š í o s o b y.
v yt rž ení zacházení P roto t yt o
narušené sociální vztahy mohou mít vliv na vznik nebo prohloubení p o r u c h c h o v á n í . D o m n í v á m s e , ž e c í l e t o h o t o p ř e d p o k l a d u n e b yl o d o s a ž e n o , p r o t o ž e u v í c e j a k 5 0 % r e s p o n d e n t ů n e b yl y n a r u š e n é sociální
vztahy
shledány
a
také
nebyl o
zjišťováno
narušení
s oci ál ní ch vzt ahů u dět í, kt eré b yl y oz n ačen y j ako „ probl ém ov é“. P ř i k l á n í m s e a l e k n á z o r u , ž e t yt o
děti
mohou být
ohroženy
n a r u š e n ým i s o c i á l n í m i v z t a h y v í c e a č a s t ě j i , n e ž d ě t i z f u n k č n í c h rodin.
54
5 . Zá v ě r Pokud
chybí
pouto
s mateřskou
osobou
nebo
s někým
b l í z k ým , k d o b y m o h l n a h r a d i t m a t k u , v z n i k á p o c i t n e d o s t a t k u jistoty a bezpečí. V důsledku toho jsou takové děti v dalším svém životě nedůvěřivé vůči svému okolí. Pokud pak v době jejich dětství
a
spolehlivého,
dospívání i
ony
neměly posléze
nablízku nedokáží
nikoho b ýt
dostatečně
s p o l e h l i v ým i
a
d ů v ě r yh o d n ým i l i d m i . T a k é s a m o t n ý f a k t , ž e b y l y č a s t o o d e b r á n y z rodinného
prostředí
v předškolním
věku,
působil
nezřídka
v raném a středním školním věku na prohloubení citové deprivace. P o u t o s n e j b l i ž š í o s o b o u , i k d yž t a t o o s o b a d í t ě o d m í t a l a , b y l o vždy dost silné na to, aby státem „odebrané“ dítě prožívalo hluboký
smutek
z odloučení.
Tento
pocit
prožívaly
velmi
i nt enz ivn ě zv l ášt ě t y nejm enší děti. V ýs l edky průzkumu pot vrzuj í, ž e citov á d eprivace u t ěchto dětí m ůže s kut ečně být hl avní pří činou jejich potíží. S tím pak přímo souvisí narušení sociálních vztahů, které se projevilo téměř u poloviny respondentů. Uvedené další příčin y p ram ení ze špatn ého rodinného prost ředí a z e zís kan ých informací o těchto dětech se tato skutečnost potvrzuje. Špatné vz orce chování v ro di ně, zv ýš ená agres ivit a rodičů, nedůsl edná v ýc h o v a ( n e b o ž á d n á v ýc h o v a ) , n e z á j e m o d í t ě a c e l k o v ě n e s t a b i l n í sociální
prostředí
se
promítá
v osobních
spisech
u
každého
zkoumaného dítěte. Další prožívaná traumata, časté neúspěchy ve škole, odmítání dětmi z „normálních“ rodin vedou k tomu, že si t yt o d ě t i m i m o p r o s t ř e d í d ě t s k é h o d o m o v a n e v ě ř í , c í t í s e b ýt h o r š í a u p o u t á v a j í n a s e b e p o z o r n o s t š p a t n ý m c h o v á n í m . P r o b l é m y, k t e r é se tímto chováním ještě prohlubují působí, že dítě s narušenou ps ychi ko u n ení schop no j e řešit a čast o s e o cit á v ps ychi at rických léčebnách. Všechny příčiny poruch chování nebyly v tomto průzkumu a n a l yz o v á n y z d ů v o d u n e d o s t a t k u i n f o r m a c í o d ě d i č n ýc h z á t ě ž í c h v rodině ve zdravotních záznamech, o průběhu těhotenství a porodů těchto dětí. Také z důvodu absence informací v rodinné anamnéze 55
o vz děl ání rodi čů, j eji ch i nt el ektuáln í kapacit ě, kt erá nemusí být klíčem k úspěchu, ale často určuje pozitivní, nebo negativní vztah ke
vzdělání.
Průzkum
v tomto
dětském
domově
ukazuje,
že
zkoumané děti mají vesměs problémy s učením, což je ne vždy spojeno
se
s n í ž e n ým
intelektem,
ale
třeba
jen
s
n e v h o d n ým p ř í s t u p e m k u č e n í . A n a l ý z a p ř í č i n c h o v á n í n e n í p r o t o kompletní a konečný cíl nemohl být dosažen. Můžeme si jen některé
skutečnosti
dom ys l et
(např.
průběh
těhotenství
matky
a l k o h o l i č k y , n e z o d p o v ě d n ý p ř í s t u p k t ě h o t e n s t v í n e z o d p o v ě d n ým i rodiči
apod.).
traumatizuje
dál
Také a
život
proto
v d ě t s k ýc h
domovech
existuje několik
sdružení
děti
často
(Středisko
náhradní rodinné péče, Fond ohrožených dětí apod.), která se snaží z ačl enit t yt o děti do rodin, n eboť i o ny m aj í p rávo v yrůs t at v rodině. Pátrání po dalších příčinách určitě stojí za pozornost a m o h l o b y b ýt ú k o l e m p r o d a l š í p r ů z k u m . P ř i a n a l ý z e t yp ů p o r u c h c h o v á n í z p r ů z k u m u j a s n ě v yn i k á , ž e s kut ečně v ětšin a z koum aných dět í m á probl ém y s chov áním . V současné době je největším problémem agresivita dětí (dovolím si poznamenat, že agresivita dnes není problémem jenom dětí z děts k ých domovů) a čast é l haní . Po dvod y a l haní jso u pro ně nejl ehčím způsob em , j ak s e v yhno ut růz ným v ys ok ým n árokům dnešní
společnosti
na
chování
a
jednání
jednotlivce
a
jsou
nejl ehčím způsob em , j ak dos áhnout cíl e. T yt o děti nejs ou veden y k t om u, ab y p řek ážk y z do l ával y, al e ab y s e je naučil y obcház et . P r o g n ó z a d a l š í h o v ýv o j e s e n e j e v í j a k o p ř í l i š o p t i m i s t i c k á . V současné době je známo, že většina dětí má po opuštění dětského domova
často
problémy
spojené
s porušováním
zákona a
s pácháním trestné činnosti. Důležitá je souhrnná práce všech z a i n t e r e s o v a n ýc h : v yc h o v a t e l ů , s o c i á l n í c h p r a c o v n í k ů , p r á v n í c h a státních orgánů. Současná situace v popsané oblasti se jeví jako „z ačarovan ý kru h“, z e kt erého není m ožné vys t oupit. Zákony b y m ě l y b ýt t a k o v é , a b y n e u m o ž ň o v a l y r o d i č ů m d ě t í p a r a z i t o v a t n a dané společnosti, ale aby dostali možnost plnohodnotně se zapojit d o ž i v o t a . V e š k e r á r e e d u k a c e b y v p r v n í ř a d ě m ě l a z a č í t u r o d i n y. 56
Naučit její členy žít v harmonii a naučit je řádně se starat o svoje p o t o m k y,
coby
budoucí
pomoci
dětem
situace
neopakovala
generaci.
zvládnout
jejich
s jejích
V neposlední
probl ém y,
dětmi.
aby
V další
řadě se
je
nutné
v budoucnu
kapitole
se
proto
pokusím navrhnout opatření, která by na základě tohoto průzkumu, m ě l a p o m o c i v yc h o v a t e l ů m n a j í t s p r á v n ý p ř í s t u p k t ě m t o d ě t e m zvolit
takové
výchovné
m e t o d y,
které
povedou
a
ke zlepšení
popsaného stavu a ke snížení počtu dětí s poruchami chování. Pro dítě, které je podle právních předpisů nutné odebrat z r o d i n y b y b yl o n e j l e p š í , k d y b y s e p r o n ě n a š l a n á h r a d n í r o d i n a . Život v kolektivu nemůže i při nejlepší snaze nikdy dostatečně připravit dítě na budoucí rodinný život, který je jako základní společenská buňka pro fungování celé společnosti nejdůležitější. P ř e s t o s e p o k u s í m n a v r h n o u t u r č i t á o p a t ř e n í , k t e r á b y m o h l a b ýt na základě poznatků z literatury a z průzkumu přínosem hlavně pro ty často nešťastné děti, které jsou nezřídka pro svůj původ už od narození zavržené.
6 . Na v r h o v a n á o p a t ř e n í •
Dítě musí
cítit
skutečný zájem
o
svoji
osobu,
dostatek
individuální pozornosti. •
C i t o v ě s yt i t , d ů s l e d n ě , a l e k l i d n ě v ýc h o v n ě v é s t .
•
V ym e z o v a t j a s n á p r a v i d l a a d i s k u t o v a t v p ř í p a d ě s e l h á n í .
•
Vést k samostatnému rozhodování a k odpovědnosti.
•
Zjistit zájmy dítěte a snažit se je co nejvíce rozvíjet.
•
Zájmově a povinnostně zaměstnat.
•
Dát dítěti možnost zažívat pocit úspěchu a radosti z dalších úspěchů.
57
•
Posílit sebedůvěru a sebeúctu pozitivní seberealizací.
•
C h v á l i t , s y t i t , v yp i c h o v a t č i n n o s t i , v n i c h ž j e d í t ě d o b r é .
•
Chválit za nejmenší úspěch ve škole.
•
Motivovat k činnostem pochvalou a odměnou.
•
Nabízet dítěti pestrou a různorodou činnost, aby se naučilo ho dn otn ě t rávi t voln ý čas , v ybíz et k akti vit ě.
•
Mimoškolní činnost zaměřovat i na společenské a kulturní aktivit y.
•
Pomáhat dítěti nazírat na svět radostněji.
•
Ko ri go vat negativ ní proj ev y.
•
A g r e s i v i t u v yb í j e t p ř i s p o r t o v n í m v y ž i t í .
•
P o d p o r o v a t v z t a h y s v h o d n ým i v r s t e v n í k y , v é s t , k o n t r o l o v a t a ochraňovat v sociálních vazbách s dětmi.
•
V p ř í p a d ě d o b r ýc h v z t a h ů s e č l e n y r o d i n y u m o ž n i t s n i m i kontakt, před návštěvou je odborně instruovat.
58
7. Seznam použité literatury VÁGNEROVÁ, M. Psychopatologie pro pomáhající profese. 2. v yd . P r a h a : P o r t á l , 1 9 9 9 . 4 4 4 s . I S B N 8 0 - 7 1 7 8 - 4 9 6 - 6 VÁGNEROVÁ, M. Vývojová psychologie. Karolinum, 1999. 354 s. ISBN 80-7184-803-4
2.
v yd .
Praha:
T R A I N , A . N e j č a s t ě j š í p o r u c h y c h o v á n í d ě t i . 1 . v yd . P r a h a : P o r t á l , 2001. 200 s. ISBN 80-7178-503-2 MARTIN, M., WALTMANOVÁ-GREENWOODOVÁ, C. Jak řešit probl émy se š kolou. 1 . vyd. P raha: Portál, 1997. 328 s. IS BN 8 07178-125-8 E L L I O T O V Á , M . J a k o c h r á n i t s v é d í t ě . 2 . v yd . P r a h a : P o r t á l , 1995. 174 s. ISBN 80-7178-157-6 PIPEKOVÁ, J. Kapitoly ze speciální pedagogiky. Brno: Paido, 1998. 240 s. ISBN 80-85931-65-6 VÁGNEROVÁ, M. Psychopatologie pro sociální pracovníky. 2. díl. 1. v yd. Li berec: TUL, 20 03. 10 0 s. IS BN 80-7083-730-6 VÁGNEROVÁ, M. Abnormální vývoj osobnosti jako následek n e g a t i v n í h o p ů s o b e n í . 2 . v yd . L i b e r e c : T U L , 1 9 9 6 . 3 6 s . I S B N 8 0 7083-175-8 VÁGNEROVÁ, M. Psychologie problémových děti a mládeže. 1. v yd . L i b e r e c : T U L , 2 0 0 0 . 1 2 5 s . I S B N 8 0 - 7 0 8 3 - 3 7 8 - 5 V Á G N E R O V Á , M . P o r u c h y a d a p t a c e . 2 . v yd . L i b e r e c : T U L , 1 9 9 6 , 73 s. ISBN 80-7083-177-4 M ATĚJ Č EK, Z. Po dobr ém nebo po z lém. 5 . v yd. Praha: Port ál , 2000, ISBN 80-7178-486-9 MATĚJČEK, Z. Co, kdy a jak ve výchově dětí. 3. vyd. Praha: Portál, 2000, ISBN 80-7178-494-X M ATĚJ Č EK, Z. Co d ěti nej ví c pot řeb ují . 3 . v yd. Praha: Port ál , 2003, ISBN 80-7178-853-8 SOCHŮREK, J. Vybrané kapitoly ze sociální patologie I díl. 1. v yd . L i b e r e c : T U L , 2 0 0 1 , 8 1 s . I S B N 8 0 - 7 0 8 3 - 4 9 4 - 3 SOCHŮREK, J. Vybrané kapitoly ze sociální patologie II díl. 1. v yd . L i b e r e c : T U L , 2 0 0 1 , 4 7 s . I S B N 8 0 - 7 0 8 3 - 4 9 5 - 1 P EŠ ATOVÁ, I. Vybr ané kapi tol y z et opedi e. 1. díl 1. v yd. Li berec: TUL, 2003, 71 s. ISBN 80-7083-750-0 PEŠATOVÁ, I. Empirické šetření v dětském diagnostickém ústavu. Speciální pedagogika, 2002, roč. 12, č. 4, s. 242 Ústav rodinu nenahradí. Příloha-Náhradní rodinná péče. Děti a my, 2006, roč. 26, č. 4, s. 38
59
Příloha č. 1
Nestandardizovaný dotazník Zadání: Zakroužkuj svá přání.
1.
Přál (a) bych si častěji navštěvovat svou rodinu.
2.
Přál (a) bych si změnit školu.
3.
Chtěl (a) bych lépe využívat svůj volný čas.
4.
Chtěl (a) bych mít více kamarádů a kamarádek.
5.
Chtěl (a) bych, aby mně rodiče měli víc rádi.
6.
Přál (a) bych si míň sportovat.
7.
Přál (a) bych si změnit třídu.
8.
Chtěl (a) bych mít pokoj jenom pro sebe.
9.
Přál (a) bych si, aby mně děti měly víc rády.
10.
Chtěl (a) bych mít někoho, na koho se budu moci vždy spolehnout.
11.
Chtěl (a) bych být silnější, aby si na mne děti nedovolovaly.
12.
Přál (a) bych si, aby mi lidi více rozuměli.
13.
Chtěl (a) bych, aby mně děti vzaly mezi sebe.
14.
Chtěl (a) bych být víc sám.
15.
Přál (a) bych si být lepší ve sportu.
60
61
62