Univerzita Karlova v Praze
Filozofická fakulta Středisko iberoamerických studií
Diplomová práce Ladislav Padrtka
Československo a Argentina mezi válkami
Czechoslovakia and Argentina between wars
Praha 2010
vedoucí práce: Prof. PhDr. Josef Opatrný, CSc.
Poděkování Vyjadřuji své nejupřímnější poděkování panu profesorovi Josefu Opatrnému za jeho odborné vedení práce, rady, připomínky a za jeho dobrou vůli a shovívavost, se kterou mi vyšel maximálně vstříc. Děkuji mu za volbu tématu, konzultace nad diplomovou prací, povzbuzování a s polupráci během let svých studií .
Prohlášení Prohlašuji, ţe jsem tuto diplomovou práci v ypracoval samostatně a v ýhradně s pouţitím citovan ých pramenů, literatury a dalších odborn ých zdrojů.
V Praze dne: 15. ledna 2010
podpis
Anotace Práce
se
zab ývá
tématem
československo -argentinských
vztahů
v období let 1918-1939 s důrazem na díla a záţitk y v ystěhovalců nebo cestovatelů ve sledovaném údobí, v ystěhovalectvím Čechů do Argentin y a diplomatick ými vztah y
.
Obsah
Ú v o d .........................................................................................................................................6
1.
Č e s k á s t o p a v L a t i n s k é A m e r i c e ..........................................................10
1.1
A n n a K o d ý t k o v á ........................................................................................10
1.2
F r a n t i š e k Č e c h - V y š a t a ...........................................................................28
2. Diplomatické vztahy mezi ČSR a Argentinou 1918 – 1939 a č e s k o s l o v e n s k é v y s t ě h o v a l e c t v í d o A r g e n t i n y ...........................................96
2.1
P o l i t i c k é a o b c h o d n í v z t a h y ...............................................................96
2.2
V y s t ě h o v a l e c t v í Č e c h ů a S l o v á k ů d o A r g e n t i n y ..................141
Závěr ......................................................................................................................................147
Bibliografie ............................................................................................................................150
Úvod Tématem
předkládané
diplomové
práce
jsou
vztahy
mezi
Československem a Argentinou v důleţitém meziválečném období. Práci jsem v ymezil lét y 1918 – 1939, coţ se však t ýk á pouze diplomatick ých
a
obchodních
v ystěhovalectví
Čechů
do
vztahů,
nikoliv
však
Argentiny
či
záţitků
bezv ýhradně samotných
emigrantů nebo cestovatelů. Pokud se t ýká diplomatick ých vztahů, je v ymezení daného obdob í formováno především existencí První československé republiky, která se v ytvořila právě v roce 1918 a zanikla
podle
pozdější
dohodou
v roce 1938.
činnosti
aţ
do
historiografické Vyslanectví
osudného
března
tendence
nicméně 1939,
kdy
Mnichovskou
pokračovalo došlo
ve
své
k nacistické
okupaci Česk ých zemí, a tudíţ k naprosté ztrátě státní suverenit y. O tom však podrobněji pojednám v příslušné kapitole.1 Téma práce, které jsem si zvolil, je neobyčejně rozsáhlé, o čemţ jsem
se
během
jeho
studia
přesvědčil.
Původně
jsem
zam ýšlel
problematiku československo -argentinsk ých vztahů zpracovat zcela komplex ně, ale postupem času jsem zjistil, ţe b y to v ydalo na samostatnou, velmi rozsáhlou studii, proto se v diplomové práci zab ývám pouze některými otázkami, ač jsem si zajisté vědom, ţe okruhů b y mohlo b ýt daleko více. Ve většině případů však narazíme na to, ţe se některé materiály velmi těţko dohledávají, neboť v České republice neexistuje specializovaný archiv pro Latinskou Ameriku, v archivu MZV jsou zaznamenány pouze diplomatické vztahy
a
ještě
k tomu
nerovnoměrně.
Je
patrná
velmi
silná
disproporce mezi 20. a 30. lety 20. století. Pro 20. léta je objem sepsaných politických zpráv velmi chudý, některé roky jsou zde zpracován y,
jiné
zcela
ch ybí.
Naproti
tomu
30.
léta
jsou
v politick ých zprávách obsáhle probírána a materiálu se v ysk ytuje poměrně
velké mnoţství. Na
zajímav ým sledovat, jak ý
to
je
třeba
poukázat.
Ukázalo
se
vůbec byl postoj argentinských státních
představitelů k Česko slovensku, zprávy vyslanců či konzulů pak 1
Archiv ministerstva zahraničních věcí v Praze – Politické zprávy Buenos Aires
6
podávají obraz především argentinské politické situace, jakoţ i vztah y mezi Argentinou a ostatními nejv ýznamnějšími stát y světa. Zajímaly
mě
především
otázky
související
se
vznikem
Československa, jak to komentoval například místní tisk. Neméně důleţité se jeví argentinské účasti na panamerických summitech, postoj k Rooseveltově politice „dobrého sousedství“, válce mezi Paraguají
a
podporovaly dotknout
i
Bolívií
o
rozdílné
severní
strany
Chaco,
kdy
konfliktu.
argentinského
ČSR
i
P ochopitelně
pohledu
na
Mnichov
Argentina se
musím
a
zániku
československého vyslanectví v Argentině, čímţ došlo k nucenému přerušení jak ýchk oliv politick ých v ztahů. Československo má s Argentinou velmi podobné mírné klima, coţ je
zřejm ým
emigrace
důvodem
do
této
k tomu,
země
proč
v rámci
od
poloviny
Latinské
19.
Ameriky
století
je
poměrně
nejv ýznamnější, pochopitelně ji však nelze srovnávat se Spojen ými stát y. Co se tohoto tématu t ýče, zde zjišťuji především motivaci Čechů k v ystěhovalectví, co je k tomu vedlo, jejich přibliţné počty i osud y. V Argentině vznikal y téţ kolonie krajanů, ale mnohd y je před rokem 1918 obtíţné zjist it, zda se jednalo o Čechy nebo Němce, protoţe české ani československé pas y tehd y neex istoval y, jako národnost se uvádělo austriaco či po roce 1867 austriaco hungarica. 2 Okrajově zmíním i nejv ýznamnější krajanské kolonie a spolk y. V ymezit v ystěhovalectví pouze obdobím 1918 – 1939 b y b ylo velmi kusé a neúplné, proto se jí věnuji ve stručnosti od počátků,
které
jsou
neoabsolutismem.
Je
spojeny třeba
s revolucí
zdůraznit,
ţe
1848
a
tzv.
emigraci
do
Bachov ým Latinské
Ameriky byla dosud v literatuře věnována mn ohem menší pozornost neţ emigraci do USA, Ruska či na Balkán, i kdyţ se jiţ objevily jisté známk y zlepšení studia této problematik y. Velmi rozsáhle se věnuji ţivotním osudům dvou v ys těhovalců a jejich záţitkům a dojmům. Vedla mě k tomu především okolnost, ţe jejich osudy jsou velmi odlišné a v odborné literatuře je toto téma
2
Opatrný J., La emigración Checa a America Latina – Iberoamericana Pragensia – Supplementum 8/2000, s. 59
7
dost opomíjeno.3
V případě Ann y Kod ýtkové šlo v podstatě o únik
ze stereot ypu, naději na lepší ţivot ve vzdálené zemi, o níţ měla pouze povrchní informace a v níţ se pak těţce protloukala. Na mnoha místech se setkáváme s jejím komunistickým přesvědčením, sociálním
cítěním,
smyslem
pro
spravedlnost.,
ovšem
právě
v komunistickém pojetí. Největší část svého více neţ dvacetiletého pob ytu strávila jen na několika místech, necestovala. Ale i tak nám podává zajímavé informace ze ţivota argentinské společnosti a o místních
zv ycích
a
folklóru,
na
něţ
je
však
třeba
se
dívat
s důslednou historickou kritikou, o coţ jsem se snaţil zejména v poznámkovém aparátu. Její kniha 21 let v Argentině je velmi zpolitizována,
měla
zřejmě
poslouţit
reţimní
československé
propagandě, jak skvěle se ţije v komunistickém Československu a jak špatný a prohnilý je kapitalismus, který všemoţně kritizuje a na němţ nenachází vůbec nic dobrého. František Čech-Vyšata, jehoţ osudům se věnuji velmi podrobně, měl svou emigraci do Argentin y prom yšlenu přece jen lépe neţ Kod ýtková.
Na
tomto
místě
b ych
upozornil,
ţe
jeho
záţitky
v cestopise Patnáct let v Jiţní Americe nepostrádají na zajím avosti a pestrosti, coţ je dáno mimo jiné jeho dobrodruţnou, neklidnou povahou tuláka, jak se sám charakterizuje. Zaujaly mě jeho barvité popis y přírodní scenérie, indiánsk ých kmenů, jejich způsobu ţivota a zv yků. Neméně důleţité je si i všímat jeho četn ýc h kontaktů s krajan y, rozhovorů s místními usedlík y, jeho činorodé práce pro krajanské spolk y. Pouţíval kromě letecké doprav y, kt erá tehd y b yla teprve v počátcích všechny moţné způsoby cestování. Jeho cestopis slouţí
i
jako
velmi
dobrá
ilustrace
tehdejšího
stavu
latinskoamerické společnosti, mentalit y ob yv atelstva, popisu měst a sídel, kde konstatuje zejména velk ý vliv evropsk ých v ystěhovalců. V kontrastu
s tím
se
dívá
na
domorodé
Argentince
trochu
s despektem, i kdyţ jim neupírá ušlechtilého ducha. Prezent uje se jako uvědoměl ý Č ech, vlastenec a patriot, na mnoha místech sv ých 3
Na téma upozornil Josef Opatrný, Ibero-Americana Pragensia – Supplementum 13/2004 – Propaganda y contrapropaganda en los asuntos migratorias. Informaciones para los emigrantes en los textos de Ferdinand Missler, Ferdinand Klindera, František Čech-Vyšata y Anna Kodýtková, s. 25-53
8
knih
dokazuje,
ţe
ani
po
tolika
letech
nezapomněl. Jeho politické názory bych
na
svou
rodnou
zemi
viděl jako mírně levicové,
dá se říci, ţe mohl mít blízko sociální demokracii. Na roz díl od Anny Kodýtkové však na kapitalismu a demokracii nevidí jen to špatné, ale dokáţe ocenit, kdyţ se někdo dopracuje k bohatství vlastní kteří
pílí. Kritizuje pouze podvodník y, lupiče
se
někdy
chovali
asociálně.
Jeho
a podnikatele,
cestopisy
jsou
velkým
přínosem pro poznání latinskoamerického způsobu ţivota prvních desetiletí
20.
nedoporučuje, diplomová
století. i
kd yţ
práce
Emigraci úplně
si
do
proti
klade
Argentiny ní
za
se
cíl
nijak
také
výrazně
nestaví.
především
Moje
zkoumání
československo-argentinských vztahů ve sledovaném období, a to právě nejen z hlediska diplomatických vztahů, ale právě i popisu stavu
tehdejší
cestovatelů.
argentinské
Budu
se
svou
společnosti prací
v dílech
spokojen,
vystěhovalců
pokud
na
a
nastíněné
problémy naleznu aspoň částečnou odpověď, protoţe realita není nikdy všeobsáhlá a marginální záleţitosti nebo
pro
ně
v literatuře.
neexistuje Někdy
je
dostatečná
zpracování
někd y n elze v ystihnout
opora
tématu
v pramenech naopak
pro
a přílišné
mnoţství pramenů obtíţné. A i na to je třeba myslet. Historie není nudn ým oborem, jiţ proto ne, ţe vystihuje sám ţivot.
9
1. Česká stopa v Latinské Americe 1.1 Anna Kodýtková Anna Kod ýtková se v ydala na cestu do Argentin y v roce 1928, aniţ přesně znala důvod svého rozhodnutí. Jiţ předtím projevovala radikální levicové přesvědčení, pracovala v klubu komunistick ých poslanců.1 Hovořila o svém záměru i se znám ými komunistick ými poslanci,
kteří
ji
buď
nerozmlouvali.2 Anna dvouměsíční
plat,
povzbuzovali, si
dvouměsíční
vzala
přičemţ
jí
nebo
další
peníze
rozhodnutí
dovolenou,
pocházely
aspoň dostala
z výpovědi
starobního a invalidního pojišťění, výprodeje osobních věcí atd. 3 Za nashromáţděné peníze si koupila i nějaké šaty a prádlo. Před
odjezdem
do
Argentiny
navázala
cestovatelem a dobrodruhem A. V. Fričem. vile
v praţsk ých
Košířích
a
hodnotila
4
konta kt
se
znám ým
Setkala se s ním v jeho
jej
jako
zajímavého
a
příjemného člověka. Frič jí vysvětlil, ţe v Argentině po většinu roku panuje teplé podnebí, v zimě sníh většinou nepadá, ale zimní dny bývají velmi chladné a vlhké. U Fričů slouţil kaktusový květ jako poznávací znamení. A. V. Frič jiţ tenkrát proslul jako velký znalec indiánských kmenů, b yl u nich velmi vítán a ctěn. 5 Fričova cesta do Argentiny měla přijít zanedlouho po Anně, ta však jeho příjezd propásla.6 I po letech oceňovala uţitečné rady, kterých se jí od něj dostalo. Třetího
července
1928
se
vydala
na
plánovanou
cestu.
V meziválečné době se ještě cestovalo hlavně lodí, letadlem létali jen v ýznační a bohatí lidé. Kod ýtkové loď se jmenovala Sierra Ventana a patřila brémské společnosti Lloyd. Anně se nelíbilo, ţe Němci
měli
pohodlné
kabiny
s větracím
oknem,
kdeţto
ostatní
národnosti nikoli. Vehementně protestovala u kapitána, stěţovala si 1
V Argentině se jako první nabízela práce tzv. mucanas – pokojské, to se A. K. příliš nezamlouvalo. Kodýtková A., 21 let v Argentině, Praha 1951, s. 11 2 konkrétně se Štětkou a Zápotockým, Kodýtková A…21 let…op.cit., s. 12 3 3 000 Kč obdrţela od svých rodičů, nashromáţdila asi 10 000 Kč. Pro představu – jen lodní lístek stál skoro polovinu – 4 500 Kč, Tamtéţ…s. 12 4 Frič byl znám především jako sběratel a pěstitel kaktusů, Tamtéţ…s. 13 5 Zvláště indiánské ţeny ho měly rády, neboť je bránil před surovostí jejich muţů, Tamtéţ…s. 14 6 V té době jiţ cestovatel opustil Buenos Aires a zamířil do Peru, Tamtéţ…s. 15
10
v duchu svého levicového smýšlení nejen za sebe, ale za všechny cestující. Nabízené lepší místo jen pro svou osobu odmítla a vše dala zapsat do palubní Černé knihy. Loď projíţděla trasou Vigo – La Coruna – Lis abon – Kanárské ostrov y. Na lodi měli vlastní orchestr a při překročení rov níku prošli tzv. křtem.7 Kd yţ
míjeli
Rio
de
Janeiro,
tehdejší
hlavní
město
Brazílie,
dostali všichni zákaz v ystoupit z lodi kvůli epidemii ţluté zimnice. Zpráva se brzy ukázala falešnou, a tak kdo chtěl, mohl si město prohlédnout. V Santosu poznala Anna chuť zral ých banánů, která je úplně
odlišná
Značnou
část
od
chuti
cestujících
Montevidea, mořská v Buenos
banánů,
Aires,
které
postihla
nemoc.
metropoli
za
Konečně
se
vyváţejí
bouře, 31.
Argentin y.
jeţ
Evrop y.
trvala
července Město
do
aţ
přistála
b ylo
do loď
zároveň
konečn ým cílem cest y. Anna opouštěla loď velice nerada, neboť jí čekala nejistá budoucnost. Buenos Aires na Annu velký dojem neudělalo, protoţe dlouhé úzké ulice s jednotvárn ými dom y španělského koloniál ního st ylu, na ni působily velice tísnivě. Do kaváren směli jen muţi, ti i ţeny nosily
černé
obleky
a
šat y,
ţeny
se
nápadně
m aloval y.
Ţena
nesměla b ýt po 9 . h večerní sama na ulici, nemohla jít sama bez doprovodu ani do kina. Ulice k ypěl y ţivotem od rána aţ do večera.8 V Argentině se zboţí rozváţelo přímo ke spotřebiteli. Avšak hlavní tříd y města b yl y velice špinavé, jíst na ulici se pokládalo za neslušné, byť b y se jednalo jen o ovoce. Muţi nesměli chodit bez kabátů třeba jen ve sportovní košili a i do kina
museli nosit
límečk y a kravatu. V Buenos Aires se v ysk ytoval y četné zábavné kluby i nevěstince. Muţi působili velmi dotěrně, snaţili se získat jakoukoliv pěknou dívku, ţen y opl ýval y krásou, chodil y vkusně oblečené a upravené. Muţi chodili ponejvíce oholen i, učesáni a čistě oblečeni, ve společnosti ţeny se chovali velmi galantně. Anna navštívila i známou dělnickou čtvrť La Boca. Dosti početn ý b yl i
7 8
Tamt…s. 18 Některé obchody prý zavíraly aţ po 22. h…Tamtéţ …s 23
11
místní policejní sbor. Často se v ys k ytoval y různé podvodné návrh y na opatření dobrého zaměstnání, na coţ b yla Anna upozorněna.9 Kod ýtková
ve
své
knize
neustále
kritizuje
kapitalistickou
s p o l e č n o s t a n e d ů v ě ř u j e r ů z n ý m p o b í d k á m n a z a j i š t ě n í z a m ě s t n á n í . 10 Z p r o s t ř e d k o v a t e l n y p r á c e p r ý p r o d á v a l y d í v k y d o n e v ě s t i n c ů . 11 Anna
si
musela
vyměnit
zb ylé
československé
koruny
za
a r g e n t i n s k á p e s a . 12 S t r a v a b y l a p o m ě r n ě l a c i n á , p ř e s t o s i m u s e l a začít
shánět
zaměstnání,
přičemţ
se
vůbec
nevyznala
v Buenos
Aires a v jeho městské dopravě, proto chodila hlavně pěšk y, ab y město
lépe
poznala
a
zorientovala
se
v něm.
Jedna
Češka
poradila, ţe nejsnáze dosáhne úspěchu, bude -li se chovat
jí
jako
Francouzka, němčina naopak v módě nebyla. Snaţila se uchytit především v yšíváním krajek, ale práce se jí zdála být zdlouhavá a pociťovala, ţe je zaměstnavatelem vydírána. Naopak při batikování hedvábí se jí práce nezdařila a barvy se slily dohromady. Podala si tedy inzerát, odpověděl jí jeden Maďar, vyráběla pro něj vzorky na šátk y. Práce b yla mizerně placena a navíc b yla zaměstnavatelem p o d v e d e n a . 13 D a l š í z a m ě s t n á n í u j i s t é P o l k y s e t a k é n e v y d a ř i l o , neboť opět mzda byla nízká a majitelka tajně kopírovala Anniny vzory pro
výrobu
dámského
prádla.
Nepochodila
ani
u
jistého
Turka, měla zde barvit hedvábí a v yrábět velké španělské šátk y, ale barvy byl y nekvalitní a práce zdlouhavá. Nabídla se tedy jako učitelka malování na hedvábí, kovotepectví a umělé zpracování kůţe. Našla nakonec zaměstnání u jedné Němk y, jejíţ manţel b yl zástupcem továrny na křišťálová skla a hračky – podnik barvy „DEKA“. Barvy byl y vysoce kvalitní, objednával je aţ z Mnichova. Zde, na předměstí Buenos Aires našla i vhodné ub ytování, cítila se zde jako v rodině. V listopadu 1928, kdy je v Argentině jaro, se Anna seznámila při koupání
s krajanem
z Plzně
Stanislavem,
9
se
kterým
pak
vedla
Mezi ty nejobvyklejší patřilo pozvání do lokálu, dále falešné losy loterie, strojek na výrobu peněz, kdy se dokonce podvodník dělí o výtěţek s policií, dobročinné nebo náboţenské účely, prodej neexistujících věcí atd., Tamtéţ…s 29 10 Klasický výrok: „Peníze v kapitalistickém státě umlčí všechno“… Tamtéţ…s. 30 11 V roce 1935 byly nevěstince za konzervativní diktatury zrušeny…Tamtéţ…s. 31 12 1 peso = 14 Kč, celý majetek Kodýtkové činil 25 pesos… Tamtéţ…s. 31 13 mj. se vydával za inţenýra, jímţ nebyl… Tamtéţ…s. 33
12
mnoho společn ých rozhovorů. Stanislav b yl majitelem reklamního podniku a tiskárny, zaměstnával malíře písma a figur. Nabídl Anně zaměstnání,
výho d y převáţil y nad
poch ybnos tmi, a
Obchod
nacházel
centru
se
v samotném
Buenos
ta
p ř i j a l a . 14
Aires,
Anna
pracovala např. na v ýrobě plakátů a vinn ých etiketách. V dílně z a v e d l a p o ř á d e k , a b y b y l o v š e n a s v é m m í s t ě . 15 S l i b n é m u r o z m a c h u podniku však učinila konec Velká hospodářská krize, k terá vypukla v říjnu 1929. Stanislav přišel s nápadem na odchod do pralesa, kde se měli ţivit lovem divé zvěře a prodejem kůţí. Uvaţoval o Mato Grosso v Brazílii, kde ţilo hodně jaguárů, jejichţ kůţe b yla velice cenná. Jiţ
v dětství
snil
o
ţivotě
mezi
Indiány,
Anna
ho
svými
poch ybnostmi nedokázala odradit. Měli štěstí, protoţe zrovna v té době prodávala Schwelmova společnost půdu v pralese v Misiones v severozápadní přesvědčil y.
Argentině.
Nakoupili
si
Propagační zásoby
a
filmy
Anna
se
dvojici
nakonec
s věřila
v dopise
přítelk yni se sv ými tehd y naivními představami. Realita měla být v mnohém odlišná. Buenos
Aires
opustili
15.
listopadu
1929.
Nejprve
cestovali
vlakem, v městečku Zarate přestoupili na pramici, kte rá je převezla n a d r u h ý b ř e h ř e k y P a r a n á . 16 D a l š í z a s t á v k o u n a c e s t ě b y l o h l a v n í město provincie Misiones – Posadas, kde b ylo všechno zboţí od slepic aţ po cigarety velmi levné. Pokračovali po řece Alto Paraná aţ do kolonie Eldorado, kde se rovina změnila v prales. Kolonii tvořili
Argentinci
jako
kolonisté
a
Paraguayci
jako
námezdní
dělníci. Byli to především Indiáni, kteří mluvili jazyk em guaraní a ţ i l i v e l i c e p r o s t ě . N a k o l o n i s t y č e k a l y r ů z n é n á s t r a h y . 17 R o z h o d l i s e pro poloostrov na řece Piray Mini, který zaujímal rozlohu asi 29 h a , p ř i č e m ţ c e n a b y l a s t a n o v e n a n a 6 0 p e s o s z a h e k t a r p ů d y . 18 14
Mezi výhody patřilo, ţe se nebude cítit osamělá, byl zajištěn odbyt a v neposlední řadě i komunikace v češtině, Tamtéţ…s. 37 15 Díky Anninu organizačnímu talentu se vyřešil např. i dluh na nájemném, Tamt…s. 39 16 Soutok řek Paraná, Uruguay a Río de La Plata je široký přes 100 km a po 400 km ústí do Atlantiku…Tamtéţ…s. 43 17 Např. za jarního deštivého počasí je obtěţovala drobná muška M-baraqui, jeţ se zadírá do kůţe a saje krev – způsobuje palčivé svědění, Tamt…s 44 18 Zpočátku zaplatili jen 600 pesos, zbytek částky ve splátkách…Tamt…45
13
Anna si poprvé v yzkoušela jízdu na koni, po 40 km v sedle neb yl a pro únavu schopna se udrţet na nohou. Cestu bambusov ým pralesem
jim
prosekávali
Indiáni.
Provincií
Misione s
protéká
mnoţství řek a potoků, v Argentině je však mnoho krajů se slanou nebo ţádnou vodou. Anna byla okouzlena nádherou místa, navzdory spartánsk ým ţivotním podmínkám, kd y museli se Stanislavem těţce pracovat a b ydlel i v opuštěné chatě, kde první noc ne mohl z obav u s n o u t , p o p í j e l i m a t é a v y k o u ř i l i m n o ţ s t v í c i g a r e t . 19 Druhého dne se rozhodli lovit ryby, avšak ulovili jen ţelvu. Kosili mačetami stromy v pralese, při této činnosti jim pomáhali paragua yští Indiáni, kteří je učili znát stromy, uţitečné a škodlivé rostlin y, jmenovat zvířata a ptáky a rozpoznávat nejobávanější jedovaté had y. Na hlídání ob ydlí jim přivedli i velkého černého psa jménem Monte. Anna v sobě objevila vášeň pro lov a preparaci hadů, lovila je pomocí stromku s vidlicovitě přiostřenými konci. Někteří hadi b yli prudce jedovatí, jeden z nich uštknul Anně koně, ta ho však ještě zachránila. Jedovatí hadi nesnáší většinou plavání v řece, sají však i mléko z kráv y. Indiáni vynikali ve st avbě chat, stavební materiál vázali liánou. Mezi
v ybavení
třínohý
hrnec
Indiánů a
patřili
především
nůţ,
pes,
mačeta,
který
byl
revolver, pro
ně
sekera, naprosto
nepostradatelný a dostával stejné porce jídla jako jeho pán. Psi Indiánů
vykazovali
stopy
po
ranách,
které
utrpěli
v souboji
s jaguáry. S jagu árem se Anna za 5 let pob ytu v pralese setkala pouze dvakrát, přičemţ zejména samice, kd yţ má mladé, je útočná. Indiáni
vnímali
prales
nejen
očima,
ale
b yli
obdařeni
i
velmi
v yvinut ým sluchem a čichem. Anna s e Stanislavem zakoupili od Indiánů
starší
kob ylku
s hříbětem.
Nejvíce
je
v pralese
neobtěţovali jaguáři nebo hadi, nýbrţ moucha ura, která kladla vajíčka přímo do ran. Lékem pro ti těmto mouchám b yl obklad z m ýdla, cukru s kouskem suchého lupene tabáku. Dal ším škůdcem b yl a písečná bleška, která se zakusuje pod nehet. Prales měl však i svou příjemnou stránku. Vysk ytovali se zde překrásní ptáci, kteří 19
Obavy se naštěstí nenaplnily a první noc je vyrušilo jen malé zvířátko acuti podobné našemu králíku, Tamt…48
14
zpívali podmanivé písně. Z mozku a peří ptačího krále caburé se dělaly
talismany,
které
prý
přinášely
štěstí
v lásce,
hře
a
o b c h o d e c h . 20 K d y ţ I n d i á n i o d e š l i , d a l i k o l o n i s t ů m c e n n é r a d y . 21 P ř i š e l m ě s í c plný dešťů a pršelo bez ustání. V chatě se objevila plíseň, mokré dřevo špatně hořelo, v ýrazně stoupl proud vod y v řece a siln ý vítr shazoval větve a lámal strom y. Stanislav se navíc při jejich kácení poranil sekerou a musel ulehnout. Veškerá těţká práce tak zůstala na Annin ých bedrech. Byli tak znavení a zmalátnělí, ţe měli všeho dost a chtěli svůj majetek prodat. Avšak ostatní kolonisté jim to rozmluvili. Půda v pralese b yla v elmi úrodná, měla červenou barvu, pěstovali na ní kukuřici. Nakoupili asi 80 slepic, nakonec však jejich chov pro neustálé útoky divokých koček skončil neslavně, tedy
ve
velkém
zakoupili dávala
synovi
jen
Stanislavova
5
polévkovém krávu.
litrů otce
mléka
Ta
hrnci. měla
Přijeli
velmi
denně. Ke
onemocněli
malárií
rodiče
nepoddajnou
všemu a
Stanis lava
všichni
sváděli
povahu
a a
s v ýjimkou
boj
se
s m r t í . 22
Prodali krávu, Annin druh si musel přiv ydělávat v Buenos Aires a ona zůstala půl roku v pralese sama. Hospodářsky se jí celkem dařilo, kd yţ se jí podařilo rozmnoţit 5 slepic a 1 kohouta na 36 kusů, přičemţ kukuřici směňovala za jiné nezb ytné zboţí. Postavila si dokonce malou cihlovou pícku, v níţ pekla suchary a chléb, jindy zase schopná
maniok
a
obchodnice.
fazole. R yb y
Přebytky prodávala, chytala
dle
stala
doporučení
se
z ní
Indiánů
b o m b o u . 23 R yb y znamenal y hotov ý poklad. Po Stanislavově návratu upletli velkou
rybářskou
síť
a
úlovek
v ym ěnili
za
med
a
půl
tuctu
banánových sazenic, které tvořily základ pro banánovou plantáţ. J ednou lovili i losos y. V zimě ryb y uh ynul y a před zápachem je zachránili jen supi.
20
Jinak velmi nebezpečný pták, který svou oběť hypnotizuje zpěvem neţ zaútočí, Tamt…s. 63 Mezi ně patřily tyto: pálit pokácené stromy, ryby zabíjet výbušninou a nekoupat se v šatech, Tamtéţ…s. 68 22 Annu zachránilo silné krvácení z nosu, čímţ klesly horečky neţ přišel chinin. Stanislavova matka však malárii podlehla, načeţ se i jeho otec rozhodl vrátit do ČSR…Tamt…s. 70 23 Její sloţení: plechová krabička od konzervy, trochu dynamitu, rozbuška a 20 cm dlouhá zápalná šňůra…Tamt…s 72 21
15
Kladení pastí se ukázalo jako nepříliš úspěšné, protoţe většinou b yl někter ý z dravců rychlejší. Kdyţ například ch yt ili orla, maso b y l o t a k t v r d é , ţ e s e n e d a l o j í s t . 24 N a o p a k m a s o c a r p i n c h a a p a c a b y l o v e l m i c h u t n é , t o d r u h é s e p o d o b a l o v e p ř o v é m u . 25 M r a v e n e č n í k a o s a d n í c i p r o p u s t i l i . Z a t o d i v o k é k o č k y s e n e d a ř i l o p o l a p i t . 26 Za
pomoci
Ukrajince
vymýtili
kolonisté
další
2
ha
pr alesa.
Zakoupili i novou krávu s telátkem. Tato kráva b yla naštěstí krotká a dobře dojila. Sehnali i nového koně, rozmnoţili chovy slepic, kachen i vepřů. Do budoucna tak vkládali velké naděje, které však neměly dlouhého trvání. Valná část úrody padla za o běť náletu kob ylek. Anna si otevřela obchod s textilem a měla úspěch, protoţe její z b o ţ í b y l o v e l i c e l e v n é a d á v a l a i v ý m ě n o u t ř e b a z a s á d l o a m e d . 27 Indiáni, kteří nesehnali práci, neměli zpravidla ani ţenu. Jinak jsou velmi
pohostinní,
vaří
v ýborná
jídla
a
za
svůj
národní
nápoj
povaţují maté. Indiánk y brz y v yspí vají, ale i rychle stárnou, téměř všechn y pr ý kouřil y. Anna začala učit v místní škole bez mzd y. Učila malé Indiány česk y a dívky i ručním pracím. Za půl roku nastoupil
nový
učitel,
ten
však
vedl
v ýuku
samozřejmě
ve
španělštině. Pěstovali také yerbu maté, jejíţ sklizeň je velmi pracná. Sázeli semena podobná našemu jalovci a na první dva lístečky bylo třeba čekat půl roku. Rostlina se musí stínit a denně zalévat a teprve aţ dosáhne 25 – 30 cm, můţe se přesadit do plantáţe. V zimě se musí dbát o to, aby kořínky směřovaly kolmo dolů, jinak se sazenice neujme. Neţ v yro ste yerba aspoň půl metru, musí se chránit před sluncem. Stromy yerby dosahují stáří aţ 100 let, stříhat se začínají po 5 letech, yerba ze starších stromů je přitom kvalitnější. Sklizená yerba se suší a poté se usušená roztlouká na malé kousk y, načeţ se mele ve ml ýnech . Poté putuje do obchodů. Čaj z yerb y maté je národním
nápojem,
pije
se
v celé
24
Latinské
Americe
a
Stejně tak maso tapíra, které bylo nasládlé asi jako koňské, Tamt…s. 76 Podobně tak pásovec…Tamt…s. 78 26 Chycena však byla kočka barvy jaguára zvaná Gato-Montes. Její útoky na slepice tak ustaly, Tamt…s. 79 27 Například Indiáni k ní chodili rádi, protoţe jinde je šidili, kdyţ neuměli počítat…Tamt…s. 81 25
16
na
P y r e n e j s k é m p o l o o s t r o v ě , m á i l é č i v é ú č i n k y . 28 M a t é j e o s v ě ţ u j í c í a zdravý
nápoj,
zejména
v horkém
podnebí,
usnadňuje
trávení,
povzbuzuje chuť k jídlu při nechutenství, zahání ţízeň a hlad. Má nahořklou
chuť
a
hnědozelenou
barvu.
Pěstuje
se
i
dnes
v Argentině, Paragu a yi a části Brazílie. Kod ýtková věrná svému komunistickému přesvědčení stále mluví o v ykořisťování. Anna se Stanislavem pěstovali i tabák, jehoţ listy dorůstají aţ metrové
délky
housenkám
a
neustále
pomocí
museli
jedovat ých
vést
boj
proti
rozprašovačů.
mravencům
Tabák
po
a
sklizni
sušili ve stodole, pak ho museli vyu dit, ab y dostal t ypickou hnědou barvu. Anna se stala obětí podvodu, kdyţ si u jednoho obchodníka objednala
zboţí
za
200
pesos,
které
nedorazilo.
To
ji
však
neodradilo, podala stíţnost na hlavní poště v Posádas a dotyčný obchodník musel nahradit škodu a ještě navíc přišel o poštovní filiálku. Anna dostala pokutu za údajně nedoplacené daně, smírčí soudce chtěl zaplatit nebo jí zabavit věci, ale kdyţ zjistil, ţe b y měl pro ně jet aţ kamsi do pralesa, uzavřel nakonec případ jako nedob ytn ý. Velk ými
škůdci
mravenci, kteří
v pralese
škodili
b yli
kromě
jiţ
zmiňovaných
také
jednak na rostlinách jednak na obydlí.
Napadli-li příb ytek, nezb ývalo často neţ se v ystěhovat. Nebezpečn ý je tzv. masoţrav ý mravenec s velk ými kusák y. Vos y jsou větší neţ u
nás
a
ţihadly
rozhodně
nešetří.
Housenky
mot ýlů
dokázali
mnohdy zničit veškerou úrodu, nebezpečný byl i pavouk pollito, k t e r ý j e j e d o v a t ý j a k o h a d . 29 I do pralesa však pronikala světová hospodářská krize. Kukuřice, vejce, slepice, prasata a med se na trzích téměř přestaly prodávat, vše kromě tabáku slouţilo v ýhradn ě pro domácí spotřebu. Peníze ztratil y svou hodnotu, ţilo se na stravenk y. I cena yerb y b yla velice
nízká.
Anna
přisuzovala
opět
opakování
krizí
pouze
kapitalismu. Na německých chatách se počaly objevovat vlajky 28
Pije se jako běţný čaj nebo z nádobky bombillou – trubičkou…Tamt…s. 90 Mnoho škod na kukuřici způsobovali papoušci, jejichţ maso však bylo velmi chutné. Dravci odnášeli drůbeţ, kuřata byla lovena dokonce i ještěrkami…Tamt…s. 100 29
17
s nacistick ými
znaky,
neboť
v Německu
se
ujal
vlády
„jak ýsi“
Adolf Hitler. Anna nacist y pochopitelně nesnášela, neboť zat ýkali i komunist y. Anna b yla ze všeho v pralese nesmírně zklamaná a touţila po návratu do civilizace. Tentokrát však neb yl a sama, zklamání se dostavilo i u ostatních kolonistů. Pan Schwelm kd ysi velmi levně nakoupil kus pralesa od generála Gómeze a pak je draze ro zprodával, takţe velmi zbohatl. Vše, co kolonista potřeboval, musel platit hotově. Annu rozbolely zub y,
tak
se
rozhodla
v yhledat
ošetření
v Buenos
A i r e s . 30
V penzionu v Posádas poté, co se podívala do zrcadla, se rozhodla, ţe se jiţ do pralesa nevrátí. Přát elé měli naloţit s majetkem, jak uznají za vhodné. Anna b yla rozhodnuta začít nový ţivot. Začala
změnou
šatníku,
protoţe
móda
se
mezitím
proměnila.
Chtěla navštívit ţenu, kterou kd ysi učila malovat, ale dozvě děla se, ţe zemřela při porodu a její muţ se odstěhoval do Evrop y. Najala si l e v n ý p e n z i o n v c e n t r u B u e n o s A i r e s . 31 P o p ě t i l e t e c h m o h l a A n n a opět v yuţívat zázrak y moderní civilizace jako elektrické světlo a v o d o v o d . P ř i j a l a p r á c i p o k o j s k é , c o ţ p r ý b y l a t ě ţ k á d ř i n a . 32 A n n a s e potřebovala dobře najíst, jelikoţ b yla pohublá a vyhlí ţela nemocně. Vzala nakonec místo u jednoho uzenáře mimo město, kde b ylo dobré jídlo a nebylo tam moc práce. Vydělávala měsíčně 70 pesos. Naléhali na ni, aby se vrátila zpět do Misiones, ona však jiţ n e c h t ě l a . P ř e s t o s i u c h o v a l a n ě k o l i k z v y k ů n a ţ i v o t v p r a l e s e . 33 Denně
sledovala
inzeráty
v novinách,
aţ
našla
práci,
která
spočívala v malování na hedvábí. U uzenáře mohla však nadále b y d l e t a s t r a v o v a t s e . 34 P ř i m a l o v á n í s e A n n a s e z n á m i l a s e s v ý m budoucím manţelem, který b yl chemik, lovil ryb y a také maloval. Měl záliby v přírodě, ve sportu a v lovu. Sblíţili se a po roce se
30
Kapitán říční lodi jí vyprávěl, ţe lidé, kteří přišli do pralesa, vypadali zdravě a byli dobře oděni, avšak kdyţ se vraceli zpět, byli hubení, ţlutí a otrhaní…Tamt…s. 106 31 Pokoj sdílela ještě s několika dalšími lidmi. Strava byla velice jednoduchá: polévka z kostí, zelenina a grisa – jídlo z rýţe a masa., Tamtéţ…s. 108 32 V rodinách s velkými syny navíc chtěli vyuţívat sluţebné i v noci, Tamt…s. 109 33 Např. zvyk vyklepávat šaty i střevíce z obav před pavouky a škorpióny…Tamt…s. 109 34 Kombinovala tak vlastně dvě zaměstnání: malířky a prodavačky v uzenářství, coţ jí zajistilo lepší ţivotní úroveň…Tamt…s. 111
18
v z a l i . P ě s t o v a l i k v ě t i n y , h l a v n ě r ů ţ e a z a l o ţ i l i o v o c n ý s a d . 35 V e l k é krupobití však úrodu z cela zničilo. Dále nasadili astry a jiřin y. Pěstovali i mnoţství kaktusů, jichţ v yuţívali jednak do vápna, které pak bylo pevné, jednak jako lék proti revmatismu. Manţel se vzdal práce v továrně a věnoval se naplno pěstění růţí, přičemţ pokaţdé
b yla
v módě
úspěšně
bojovali
b a r v a . 36 P r o t i
jiná
pomocí
sirného
prachu.
mravencům Slibně
se
a
mšicím
rozvíjející
hospodářství však postihla katastrofa v podobě úmrtí Annina chotě v roce 1938 na jaterní nemoc. Anna se stala jedinou oprávněnou dědičkou. Rozhodla pověřila
se
odpočinek
pro
jednoho
emigranta
u
známých
z Maďarska,
v Misiones, aby
se
jí
mezitím staral
o
z a h r a d u . 37 T e n s e t v á ř i l v e l m i o c h o t n ě a t v r d i l , ţ e v š e o b s t a r á . A n n a mezitím pečovala o dvě děti u jezuitů. Mladé dívky cestovaly ve velkém za prací do Bueno s Aires. Doma b yl y veselé, tančil y polku, tango, gato nebo sambu, roznášely a pily maté, zato ve velkoměstě na ně moc zábavy n ečekalo. V té době b yla zastavena imigrace z Evropy. Doma byl a Anna nemile překvapena, kd yţ zjistila, ţe se Maďar otrávil a zanech al po sobě jen dva dopis y. Počátkem ledna 1939 navštívila Annu známá Španělka z Misiones, která b ydlela s dcerou
u
Anny,
a
obě
jí
pomáhaly
při
zahradních
pracích.
Zahraniční Češi nechtěli uvěřit tomu, ţe se všude počítalo s jist ým koncem
Československa.
Pat náctého
března
Anna
poslouchala
v rozhlase zpráv y, ţe Prahu okupují nacistická německá vojska a na Hradčanech vlaje prapor s hákovým kříţem. Anně vyhrkly do očí slzy. Vzpomněla si na slogan ze španělské občanské válk y: Padne -li Madrid, padne i Praha a nechtěla věřit tomu, jak se to skutečně v yplnilo. Měla t y nejčernější obav y nejen o zatčené komunist y, ale i o o s u d c e l é h o n á r o d a . 38
35
Třešně však byly často červivé, proto je nahradili citrónovníky…Tamt…s. 112 Růţe musela být vonná, bez trnů, dlouhých stonků a plnolistá. Pro trh se dodávala pouze poupata. Nejvyšší ceny růţí byly přitom v zimě…Tamt…s. 114 37 Přislíbila mu mzdu, procenta z prodeje růţí a šaty po manţelovi, Tamt…s. 115 38 Do značné míry byly tyto obavy oprávněné, uvědomíme-li si, co chystali nacisté Čechům. Mám zde na mysli zejména tzv. Heydrichův program germanizace…Tamt…s. 119 36
19
Podle tehdejších argentinsk ých zákonů musel b ýt majetek přepsán na dědice do jednoho roku. I kd yţ si Anna v ybral a notáře, jemuţ důvěřovala,
i
tak
činily
poplatky
1
200
pesos,
coţ
n e m ě l a . 39
Neměla naději, ţe by tak vysokou částku mohla získat, rozhodla se tedy dům pronajmout a hledat nové zaměstnání v Buenos Aires. Za 600 pesos prodala růţovou plantáţ, avšak dům se jí pronajímal pro nevhodnou dobu velmi těţko a úřady jen čekaly na to, aby mohly nařídit draţbu. Dům b yl nov ý, velk ý, vhodn ý pro celou rodinu, Anna
navíc
ub ytoval
poţadovala
policejní
jen
nízké
podkomisař
a
nájemné. ona
se
Nakonec
odstěhovala
se
v něm
zpět
do
penzionu. V roce 1940 zde b ydleli různí lidé, student y počínaje a penzisty konče. Vedly se vzrušené debaty o tom, kdo zvítězí ve válce,
zda
to
bude
Německo
či
Británie.
Anna
samozřejmě
t r u m f o v a l a s v ý m n á z o r e m , ţ e v í t ě z e m b u d e S o v ě t s k ý s v a z . 40 R u s k o ještě nikd y nikdo nedob yl (ovšem kromě Mongolů ve 13. století) a n e d o b u d e , p r o t o ţ e j e o b r o v s k é a l i d é t a m b o j u j í z a i d e u . 41 A n n a s e dostala do sporu s majitelkou penzionu, ţe se jí stále něco nelíbí. Byli zde například potkani, jejichţ v yhubení b y b ylo velmi drahé, a tak se proti nim nedělalo nic. Anna měla i moţnost poznat německé námořníky z potopeného křiţníku „Admiral Graf Spee“, kteří se c h o v a l i n a m y š l e n ě , a l e m ě l i ú s p ě c h y m e z i b o h a t ý m i s l e č n a m i . 42 Argentinská vláda b yla neutrální a stála spíše na straně Os y. Anna kreslila v ýšivk y na šat y, a třebaţe b yla mizerně placena, šat y se p r o d á v a l y d r a z e . 43 S ň a t k y s e p r ý v A r g e n t i n ě t é d o b y u z a v í r a l y z e zištn ých důvodů, rozvodov ý zákon neexistoval, a tak b ylo běţné v ydrţování milenek. Zvlášť ţádané b yl y Francouzk y. Prostřednictvím
jednoho
Itala
se
Anna
seznámila
s velkostatkářem, který jí posk ytl půjčku 3 000 pesos na 1 rok 39
Navíc se kaţdý měsíc účtovala pokuta z prodlení a byla značně vysoká, Tamt…s. 120 Bohuţel se její předpověď naplnila, i kdyţ tenkrát, kdy Stalin udrţoval s Hitlerem Pakt o neútočení, se zdála vskutku neuvěřitelná. Vítězem ale skutečně nebylo Německo ani Británie (byť stála na straně vítězné koalice), nýbrţ Spojené státy a Sovětský svaz…Tamt…s. 121 41 Anna zde měla na mysli pochopitelně komunismus, ale v tom pravdu neměla. Ruský lid bojoval o holé přeţití a národní existenci a nikoliv za Stalina, byť se to tak mohlo jevit…Tamt…s. 122 42 Někteří z nich utekli zpět do Německa, jiní byli internováni na ostrově García na řece La Plata…Tamt…s. 124 43 Jejich cena byla stanovena na 800-1000 pesos. Kupovaly si je ţeny bohatých obchodníků a průmyslníků, ale i jejich milenky…Tamt…s. 125 40
20
s ú r o k e m 9 % . 44 N o t á ř s e p o k o u š e l A n n u v š e m o ţ n ě p o d v é s t , m n o h é poloţky započítal dvakrát, čímţ celková suma neúměrně narostla. Anna podvod odmítla a odcházela pryč, načeţ notář chyby opravil, takţe
měla
nakonec
nedostudovaní
dobírat
advokáti,
500
nabízely
pesos. své
Tzv.
ave
negra,
podvodné
sluţb y.
Vyskytovalo se mnoho podvodů při vyřizování dědických nároků a podváděli advokáti, notáři a dokonce i soudci. Mezitím
policejní
podkomisař
přestal
posílat
nájemné.
Anna
zjistila, ţe se po 12 měsících odstěhoval, odcizil však spoustu věcí. Trestný
čin
tedy
nahlásila
místnímu
prokurátorovi,
ale
nic
se
nedělo. To si nenechala líbit a věc oznámila hlavnímu policejnímu komisařství.
Trestný
čin
b yl
klasifikován
jako
krádeţ
a
z p r o n e v ě r a . 45 Anna musela začít s hospodařením znovu od začátku. Pořídila si nepočetné domácí zvířectvo a hlídacího psa. Začínala s pěstováním zeleniny. Kd yţ s e cítila osamělá, hledala rozpt ýlení o sousedk y doni Maríi, coţ byl a postarší energická ţena, skoro Indiánka. Byla negramotná, měla však výbornou pozorovací schopnost. Stala se v ýt ečnou
krotitelkou
i
divok ých
k o n í . 46 K o d ý t k o v á
se
s Maríou
spřátelila, přinášela jí cukr, yerb u, někd y upekla bucht y. María t v r d i l a , ţ e j í j e 4 8 l e t . 47 C h o d i l a o b l e č e n á j a k o g a u c h o , v y r ů s t a l a n a koni a se sourozenci se téměř nest ýkala. V Argent ině v té době neex istoval ţádn ý zákon o v ýţivném, a kd yţ muţ tedy opustil ţenu, nic
ho
nemohlo
donutit
platit
na
děti.
María
b yl a
i
zdatná
v y j e d n á v a č k a a v y c h y t r a l á o b c h o d n i c e . 48 S t a r a l a s e o A n n u v d o b ě její
nemoci,
ta
jí
sluţbu
oplatila.
Bohatým
lidem
se
smála,
policistu si prý koupí za cigaretu. V kině se jí líbilo, ţe prý Stalina
44
Obecně bylo běţných 10 – 12 %…Tamt…s. 126 Podkomisař byl nakonec donucen podepsat 2 kryté šeky na dluţnou částku nájemného a věci, které chyběly. Byl pak prý obviněn z vydírání a násilí, proto uprchl ze země…Tamt…s… 130 46 Pouţívala tzv. indiánskou metodu. Uvázala koně ke kůlu a poháněla jej bičíkem, přičemţ pokud byl nadále neposlušný, nechávala ho o hladu…Tamt. s. 131 47 Ve skutečnosti jí bylo asi o 10 let více, ale i později stále tvrdila, ţe jí je 48. Nevěděla přesně, kdy se narodila, Tamt…s. 133 48 Kdyţ jí například 2 koně přejel vlak, vymohla na drahách částku, za kterou pořídila 4 koně. Její muţ byl peonem na velkostatku…Tamt…s. 136 45
21
n e h l í d á o d d í l v o j á k ů s t a n k y . 49 S A n n i n ý m o d j e z d e m d o E v r o p y s e María těţko smiřovala. Velký kus zahrady pronajala Kodýtková včelaři, kter ý jí slíbil p o l o v i n u m e d u z e v š e c h ú l ů , a l e n a k o n e c s i h o n e c h a l p r o s e b e . 50 Dalším nájemníkem b yl lékař se ţenou a dítětem, kteří zaplatili nájem
na
5
navštěvovala
měsíců
dopředu.
pěveckou
školu
Lékařova a
touţila
ţena se
cvičila uplatnit
na
klavír,
v rozhlase.
M a n ţ e l s t v í v š a k n e b y l o p ř í l i š k l i d n é . 51 C h l a p e c s i h r á l s A n n o u a jedl její jídla. Při jedné oslavě jim Anna pomáhala s rozděláním ohně a pečením masa, ale nedostala za to vůbec nic. Nakonec se rozešli a dítě dali do dětského penzionu. Kod ýtková se d ál e věnuje t ypick ým argentinsk ým z v yklostem a začíná popisem hlavního města Buenos Aires. To bylo zaloţeno jiţ roku 1536, rozkládalo zhruba ve 40. letech 20. století přibliţně na ploše 185 kilometrů čtverečních a mělo jiţ prý v té době přes 3 000000 ob yvate l. Má velmi důleţit ý velk ý p řístav, kde kotvilo mnoţství parníků a zaoceánských lodí. Vlastnilo v té době 4 linky metra, b yla zde zoologická i botanická zahrada. Typi ck ými jsou rozsáhlé park y a mrakodrap y, historické budov y pr ý Buenos Aires téměř nemá. Panovala zde velká nouze o b yt y, časté spekulace, korupce a podvody. Je zde hustý silniční provoz, proto je i mnoho nehod. Nejčastějším dopravním prostředkem b yl y tramvaje. Co se t ýče zábav y, tak zde namísto tanga převládal fox trot. Kina b yla jen obtíţně schopna vzdorovat konkurenci Hollywoodu. Nejslavnějším divadlem ve městě b ylo divadlo Colon. Buenos Aires b ylo město světel,
v ulicích
zářila
neonová
s v ě t l a . 52 N a
předměstí
naopak
světla málo, hromad y odpadků a kaluţe zapáchající vod y, coţ b ylo zdrojem
mosk ytů
a
různ ých
nemocí.
Vysk ytovalo
se
tu
mnoho
pouličních obchodníků, kapsářů a ţebráků. T ypick ými sporty jsou dostihy a fotbal. Fotbalové kluby jsou rozesety po celé zemi, avšak
49
O jeho početné ochrance však Maria ani Anna nevěděly vůbec nic. To hraničilo aţ s naivitou, Tamt…s. 137 Nakonec jí dalo ještě hodně práce nepohodlného včelaře ze svého pozemku vyprovodit, musel dostat soudní příkaz, Tamt…s. 139 51 Kdyţ prý cvičila na klavír a bylo horko, seděla prý v pokoji docela nahá, Tamt…s. 140 52 Tváře městských lidí přišly Kodýtkové unavené a nervózní pro nekvalitní odpočinek a málo spánku, Tamt…s. 146 50
22
tehdy často argentinští fotbalisté vyměnili mateřskou zemi a hráli pod
v l a j k o u . 53 V e l m i
jinou
časté
jsou
aţ
dodnes
násilnosti
na
fotbale, Argentinci jsou totiţ velmi horkokrevní. Jednou ročně se konal
velký
Kod ýtková
karneval. pojala
Přístavní
přesvědčení
čtvrti o
v yp adal y
brzkém
velice
konci
uboze,
kapitalismu
v Argentině. Argentina se skládá v té době z 24 provincií, ţilo tam 15 milionů ob yv atel, patřila k velmi v yspěl ým zemím. Pěstovat se tam dá téměř v š e . 54 M e z i n e j b o h a t š í p r o v i n c i e p a t ř i l y B u e n o s A i r e s , S a n t a F é , Entre Rios a Córdoba. Vývozní komoditou b ylo hlavně maso a vlna. D ě l n í c i b y l i s t á l e š p a t n ě p l a c e n i . 55 V p a m p ě s e č a s t o v y s k y t o v a l y poţáry a sucha. Mendoza a Tucumán jsou znám y pro svá v ýborná vína. V Chacu se pěstoval bavlník, dále burské oříšky, kukuřice a tabák.
Těţilo
se
zde
tvrdé
dřevo
zvané
gebracho.
Zde
se
v ysk ytovali ja guáři i pum y, ţije zde indiánsk ý kmen Toba. Na Tierra del Fuego ţijí tučňáci a těţí se zde ropa, která b yla pr ý za války Němci velmi oceňována. V oblasti ţilo vůbec mnoho Němců, b y l i n a d u t í , z p í v a l i n a c i s t i c k é p í s n ě . 56 N ě m e č t í i n s t r u k t o ř i p ů s o b i l i i v argentinské armádě. Poté, co Rudá armáda dob yl a Berlín, však začali najednou všichni mluvit španělsk y. Druhá světová válka přinesla Argentině konjunkturu, úspěšně se rozvíjel
prům ysl
a
ceny
zemědělsk ých
produktů,
určených
k exportu, vzrostly. Po válce však pro sperita skončila a mladí lidé odcházeli z venkova do měst. USA poslaly Argentině nějaká stará auta,
lodě
a
letadla.
Zboţí
mizelo
z pultů
obchodů,
rostla
spekulace, v letech 1945 – 1949 vše velmi podraţilo, vzrostla cena p o z e m k ů . P e r ó n p r o h l á s i l , ţ e p o m o c p r o t i d r a h o t ě j e v r u k o u l i d u . 57 Anna jiţ koncem roku 1944 očekávala mír, protoţe chtěla po skončení války odjet zpět do Československa. Ještě před koncem válk y zam ýšlela prodat dům, ale neb yl o něj v té době zájem a 53
Nejčastěji to byly Itálie a Španělsko…Tamt…s. 148 Kodýtková uvádí obilí, bavlnu, olej, cukr, tabák, víno, petrolej. Nezapomíná samozřejmě na vlnu…Tamt…s. 150 55 A. Kodýtková uvádí, ţe na venkově ţili i gaučové, coţ však byl jev typický spíše pro polovinu 19. století a nikoliv běţný o téměř 100 let později…Tamt…s. 151 56 I německé školy byly znacizované a všude visely obrazy Adolfa Hitlera, Tamt…s. 158 57 Nebudou-li lidé prý nic zbytečně kupovat, donutí to obchodníky ke slevě zboţí, Tamt…s. 164 54
23
nepomohla
ani
d r a ţ b a . 58 P u s t i l a
se
do
stavby nového,
menšího
domu. Při jeho stavbě jí pomáhal jak ýsi Ukrajinec, kd yţ mu slíbila polovinu půd y, aţ odjede do ČSR. Cena pozemků mezitím stoupala. Společně v ykopali studnu, voda v ní b yla pitná. Anna se proměnila ve stavitele a zároveň v zedníka, cihl y spojovala blátem, zdi b yl y jen od oka a prý nebyly křivé. Mezitím válka skončila. Na slavnosti k ukončení války však chyběla vlajka Sovětského svazu, která prý b y l a v l á d o u s c h v á l n ě o p o m e n u t a . 59 K o d ý t k o v á t e d y p ř i š l a a s p o ň pozdravit do přístavu sovětské lodě. V té době převzal v Argentině moc Perón a Kodýtková Perón
znal
symp atie
pro něj neměla ţádná pochvalná slova.
lidových
mas
a
dokonale
jich
vyuţil
při
prezidentské kampani, během níţ zaznělo od něj mnoho slibných frází. Zboţí se prý bud e nakupovat v SSSR, bouřil proti americk ým monopolům a trustům a Argentina bude svobodnou zemí a nikoli kolonií USA. Lidé podle Anny uvěřili jeho slibům, ţe půda bude patřit těm, kdo na ní pracují, bude upraven poměr zaměstnavatelů a zaměstnanců,
podniky
patřící
Britům
a
Američanům
budou
v yvlastněn y. Peró n v yhlásil pětiletý plán nové Argentin y a dnes ( 1 9 4 9 ) m a j í p o d l e K o d ý t k o v é o p ě t h l a v n í s l o v o U S A . 60 Hned po skončení válk y se Anna v ydala na v yslanect ví ČSR, tam však dostala pouze vágní příslib y m oţného návratu tak za 2 -3 rok y, moře je prý zamořeno minami. Doslechla se, ţe dům jejích rodičů v Plzni b yl bombardován spojeneck ým letectvem, rodiče naštěstí přeţili, i kd yţ An nina matka b yla t ěţce zraněna. Kritizovala pomoc UNRRA
jako
spekulantů
zneuţití obohatilo.
darů
pracujícího
Anna
si
lidu,
zřídila
na
níţ
malý
se
mnoho
obchůdek
s občerstvujícími nápoji a obloţenými chlebíčky. Obchod nazvala Arco
Iris podle duhy ze známého sovětského filmu a také ho
v y z d o b i l a s o v ě t s k ý m i z n a k y . 61 V o b c h o d ě s e n a c h á z e l a e l e k t r i c k á lednice a velké skříňové rádio. Ukrajinec zde dělal číšníka a Anna 58
Dům se podařilo prodat aţ v únoru 1945, načeţ Anna levně nakoupila poblíţ bývalého domu menší pozemek…Tamt…s. 165 59 Ruské filmy v kinech však měly úspěch, kap. 31, Prodávám dům…Tamt…s. 168 60 Toto tvrzení je samozřejmě značně přehnané. V prvních letech vlády měl Perón s USA naopak mnoho sporů…Tamt…s. 169 61 Na stěně visel velký sovětský kalendář na rok 1946 Naš Golos, kde bylo vyobrazeno 12 sovětských maršálů v čele se soudruhem Stalinem, dále se zde nacházely různé znaky a vyznamenání…Tamt…s. 175
24
prodávala jen za hotové, protoţe se spousta lidí snaţila brát na dluh a někteří pak nezaplatili, neboť se jiţ v obchodě neukázali. Dostávala nabídky k sňatku, ale všechny odmítla, proto ţe nápadníci b yli většinou líní a opilci. Opilců se zbavila tak, ţe zv ýšila cen y v í n a . 62 S a m o s t a t n á ţ e n a b y l a v A r g e n t i n ě n ě č í m n e o b v y k l ý m . P ř i š l a jí
pomáhat
jedna
španělská
vdova.
Na
podzim
k ní
chodili
nakupovat i vojáci, Anna za nimi jezdila prodávat i n a cvičiště. Mezi
její
hosty patřil
starý Španěl, dělník z lihovaru, jehoţ
mladá ţena měla milence, kterého on musel ţivit jako jejího bratra. Dále sem docházela mladá Francouzka s muţem a dvěma dětmi, o b c h ů d e k n a v š t ě v o v a l i i m a q u i s t é . 63 F r a n c o u z k a v z á ř í 1 9 4 7 o d j e l a do Francie a Anna jí po ní poslala dopis do Československa. Čas od času
se
zde
objevil
i
letecký
invalida
se
starší
ţenou,
kteří
Kod ýtkové návrat do Československa rozmlouvali s tím, ţe tam je vše na lístky a v Argentině to vše seţene na volném trhu. Anna oponovala tím, ţe tam aspoň nejsou šmelináři a ţe lístkový systém j e s p r a v e d l i v ý . 64 S t a r ý p á n p o k l á d a l A n n u z a b l á z n a , k d y ţ s i m y s l e l , ţe neví, ţe tam vládnou komunisté. Za války prý slouţil u RAF, pak prý mu radili, aby se namísto do Argentiny vr átil zpět do vlasti, ten tam místo sebe poslal raději přítele, který mu podal zpráv y, ţe v ČSR
je
neobvyklá
poválečná
situace.
Kdo
je
komunista,
má
v š e c h n o , j i n í u m í r a j í h l a d y . 65 A n n a s e z a n ě j s t y d ě l a . Kod ýtková se snaţila b ýt aktivní komunistkou i v Argentině, podílela se na zaloţení Komunistické strany Argentiny, jejíţ schůze se u ní konal y. Skrýval se tu například mlad ý Ital, který roznášel broţury a letáky, pak se však stal stoupencem Peróna. Komunisté však často končili v argentinsk ých věznicích. Kd yţ za ní přišl y jeptišky, které chtěl y uplést trnov ý věnec jako symbol utrpení popraveného československého duchovního Tisa, Anna vybuchla. Tiso b yl podle ní zrádce československého lidu. Řidič jí poţádal o 62
I její ukrajinský zaměstnanec konzumoval přesmíru alkohol, tak jej nemilosrdně propustila…Tamt…s. 179 To byli francouzští partyzáni z odboje proti Němcům, spíše levicového aţ komunistického zaměření…Tamt…s. 182 64 Asi netušila, ţe ho právě její oblíbení komunisté na začátku 50. let zruší a naopak zavedou měnovou reformu, která znehodnotí úspory mnoha lidem, Tamt…s. 184 65 Toto tvrzení je značně přehnané, nicméně je fakt, ţe členové KSČ získávali jiţ před převratem mnoţství neoprávněných výhod, Tamt...s. 185 63
25
bliţší v ysvětlení k Tisově osobnosti a Anna to uzav řela tím, ţe to b yl on, kdo zaprodal Slovensko nacistům. Do obchodu prý chodili nakupovat i podvodníci, ale Anna je neudala, aby nepřispívala k očistě kapitalistického státu. J ejí zbraní proti zlodějům b yl sáček rozemletého pepře. Kod ýtkové
odjezd
se
pozdrţel
tím,
ţe
sňatkem
ztratila
československou státní příslušnost, tudíţ se podle úřadů nemohla vrátit. Podala tedy ţádost o nové státní občanství, vše se však táhlo ještě
více
čtyřletá
neţ
r o k . 66 A n n a
zahrada
právě
opouštěla
přinášela
své
své
dílo
první
s lítostí,
p l o d y . 67
neboť
Pozemek
s domem a zahradou po ní koupila Češka provdaná za Jihoslovana, kteří se původně chtěli vrátit do Jugoslávie, ale po „Titově zradě“ s i t o r o z m y s l e l i . 68 A m e r i k a p r ý p o t ř e b u j e o t r o k y a s t á v k o k a z y , k t e ř í budou
pracovat
za
všech
okolností, a
proto
je přípustná
pro
imigraci. Jihoameričtí dělníci prý dobře vědí, ţe z Evropy utíkají jen
lenoši.
Kodýtková
antikomunistickou
emigraci
pochopitelně
vůbec neuznává. Celní prohlídka dopadla bez problémů, Annu doprovodila na loď krajanka, Ukrajinec a dva věrní zákazníci. Přesně 27. března 1949 loď odplouvala z Buenos Aires, byli na ní i Češi z Paraguaye, Uruguaye, Chile a Brazílie, rozloučit se přišel i československý v yslanec. Loď nesla název „Argentina“ a b yla stará asi 35 let, její k a b i n y b y l y v e l m i t ě s n é . 69 V M o n t e v i d e u p r o p u k l a m o ř s k á n e m o c . V brazilském komunistické
Santosu
chtěli
nakoupit,
Československo.
ale
Poslední
Brazílie
bojkotovala
zastávkou
na
jihoamerickém kontinentu b ylo Rio de J aneiro, Kod ýtková se velmi divila tomu, ţe se lidé chtěli vracet i do fašistického Salazarova P o r t u g a l s k a . 70 L o ď p a k p l u l a p l y n u l e n a t r a s e T e n e r i f e – L i s a b o n – Barcelona. Anna si v duchu říkala, ţe i ve Španělsku padnou okovy
66
I prodej Annina majetku se táhl dlouho, protoţe notář s převodem nijak nespěchal…Tamt…s. 202 Pěstovala broskvoně, švestky, pomerančovníky a citrónovníky…Tamt. s. 202 68 Jednalo se o Titovu roztrţku se Stalinem v červnu 1948, kdyţ chtěl vést politiku nezávislou na Moskvě…Tamt…s. 202 69 Kodýtková se dozvěděla o tom, ţe její pralesní chata byla vykradena krátce po jejím odchodu a vše pak spláchla ničivá povodeň…Tamt…s. 206 70 Asi jí nepřišlo na mysl, ţe ona sama se vrací do totalitního státu…Tamt…s. 210 67
26
t y r a n a . 71 P ř í š t í z a s t á v k y b y l y C a n n e s a J a n o v . Z d e l o ď s v o u c e s t u ukončila a dále jiţ pokračovali vlakem na Milán. Druhý den ráno přejeli
italské
okupačním
Alpy
pásmu
a
vjeli
nadšeně
do
vítali
Rakouska, sovětské
v jehoţ
vojáky
se
sovětském samopal y.
Mávali stráţi a provolávali slávu Stalinovi a Sovětskému svazu. Večer dorazili do Vídně po 24 denní cestě. Příštího dne, za ranního dubnového rána se Anna v Českých Velenicích, opět po 21 letech s e t k a l a s e s v o u r o d n o u v l a s t í . 72
71 72
Reţim Francisca Franca však vydrţel aţ do jeho smrti v listopadu 1975, Tamt…s. 211 Spolu s ní se do Československa vrátilo celkem 146 Čechů a Slováků…Tamt…s. 214
27
František Čech-Vyšata
1.2
To František Čech Vyšata zaţíval v Jiţní Americe ještě pestřejší osudy
neţ
Anna
Kod ýtková,
coţ
bylo
dáno
mimo
jiné
i
jeho
osobnostními charakteristikami. Měl rád dobrodruţství a snil o tom, ţe procestuje celou Jiţní Ameriku. Jeho plánů,
cesta
do
přičemţ
Ameriky byla na
něj
výsledkem
působily
časopi sy
dlouholetých
úvah
a
v ýznamn ých
českých
cestovatelů Emila Holuba, Enrika Stanko Vráze i jeho následovníka Kořenského. Stejnou měrou na něj měla vliv i fantazie Verneova a Mayova. Vyšata se také domníval, ţe v daleké cizině se mu povede lépe a zapomene na nepřízeň v lásce, která ho v Čechách postihla. Určitou
finanční
podporu
mu
posk ytla
rodina
továrníka
Švehly
z Česk ých Budějovic, a tak mohl směle dne 19. března opustit rodné
Chlumany
pod
Šumavou.
S těţkým
srdcem
se
loučil
i
s Prahou, která mu přirostla k srdci a jakoţto opravdový vlastenec si ke svému příjmení přidal ještě přízvisko Čech. Snil o tom, ţe jeho
vlast
bude
jednou
svobodná. 1
Prvním
Vyšatov ým
cílem
v Latinské Americe měla být Argentina, která v té době zaţívala neobyčejný hospodářský boom a řadila se k nejbohatším zemím světa srovnávaná například s tehdejší Austrálií nebo Kanadou. Vyšata vyrazil vlakem z nádraţí císaře Františka Josefa. 2 Z Prahy směřoval nejprve do Dráţďan, kde se setkal s Hanákem Františkem J ančíkem, s nímţ ho měl y pojit některé osud y. Jak Vyš ata , tak Jančík mířili do Argentiny přes Brémy, kde se nalodili na loď do Buenos Aires. Cestují zde b yli různého zastoupení, převaţoval y mladé
dívky,
hojně
b yli
zastoupeni
venkované.3
Češi
většinou
neměli o cíli své cesty patřičné informace a mnozí pak končil i velmi špatně. Lo ď „Gotha“ v yplula dne 26. března 1910, přičemţ většina
cestujících
ze
střední
a
východní
Evropy
cestovala
3.
třídou. Mezi národnostmi převaţovali Rusové, Maďaři, Slováci a 1
Čechy byly v roce 1910 ještě součástí mnohonárodnostního Rakouska-Uherska pouze jako jedna z korunních zemí dynastie Habsburků, František Čech-Vyšata, Patnáct let v Jiţní Americe díl I. – V ţáru pamp, Praha 1927, s. 3 - 19 2 Pozdější Wilsonovo a dnes Hlavní nádraţí v Praze, c. d., s. 3-19 3 Mladé svobodné dívky se touţily většinou v Argentině dobře provdat, bílých ţen byl v Jiţní Americe stálý nedostatek, c.d., s. 3-19
28
Češi.4
Z těchto národů
obsadili
Češi
a Slováci záď, Maďaři
a
Rusové střed a pak zde b yli ještě Španělé a Portugalci, kteří zabrali příď lodi. Na lodi moc velké pohodlí nepanovalo, nikdo nechtěl ulehnout do nepohodln ých ţelezn ých postelí. V průběhu cest y po stihla některé cestující tzv. mořská nemoc.5 Loď plula po trase Brémy – Antverpy – La Coruňa – Villagarcía – Vigo – Lisabon, který byl poslední zastávkou na evropské pevnině. Moře b ylo naštěstí většinou klidné, ale slunce nepříjemně pálilo. Vyšata
u
ostrova
Madeira
zalitoval,
ţe
je
občanem
Rakouska -
Uherska, to však ještě netušil, jak se během několika let všechno změní a ţe svou ţivotní dráhu zde zakončí poslední habsburský císař Karel I. Při zastávce na Madeiře bylo moţno zakoupit od místních lidí levné ovoce i víno a cestující mohli sledovat, jak potápěči loví drobné mince ze dna oceánu. Při tomto v ýkonu s e potápěli do hloubk y aţ 10 metrů. Poté v yplula loď jiţ na širé moře, musela překonat
celý Atlantský oceán, neboť
brazilské Rio
příští
de Janeiro. Plavba měla trvat
přístavem
b ylo
aţ
17 dní, přátelství
během ní uzavíraná ale příliš trvalá neb yla, neboť po v ylodění jiţ šel kaţdý svou cestou. Nejlepší Vyšatův přítel Jančík nosil často zásoby z lodní kuchyně, oba zaţili spoustu legrace, navzájem se oslovovali ve stylu hanáckého nářečí Franckó. Jídla zde vařil i český kuchař. Na Kanárských ostrovech u Las Palmas doplnili zásobu uhlí a zachránili jednoho domorodce, který se málem utopil v moři. Během celé plavb y panovalo příznivé počasí, noci b yl y klidné. Při překročení rovníku se odehrál tzv. „křest“, kd y kaţd ý, kdo prvně v ţivotě projíţděl ze severní polokoule na jiţní, musel b ýt oholen a za 10 korun mu b yl v yst aven ţertovn ý křestní list. 6 Po
4
Na palubě bylo 7 lidí z Čech, ostatní z Moravy,Tamt… s. 3-19 Jedná se o specifickou chorobu s mnoha příznaky, mezi nejčastější patří závrať a zvracení., Encyklopedie Universum 2001, s. 689 6 Křest prováděl muţ v masce boha Neptuna, jenţ byl v antickém Římě bohem moří a oceánů a jeden z nejvyšších bohů římského pantheonu vůbec, František Čech-Vyšata, Patnáct let v Jiţní Americe, díl 1. – V ţáru pamp, s. 3-19 5
29
dlouhé
plavbě
na
otevřeném
oceánu
spatřili
jako
první
z jihoamerické pevniny hory v brazilské provincii Pernambuco a 14. dubna 1910 zakotvili v Rio de J aneiro, nad nímţ se v ypínala trojice
v ysok ých
hor
Pao
de
Azucar,
Corcovado
a
Tisuca.
Cestujícím neb ylo povoleno v ystoupit z lodi a porozhlédnout se po městě, ti na protest odmítli lodní večeři. Příští zastávkou b ylo město Santos, které v té době patřilo k nejrušnějším exportním městům Brazílie. Vyváţela se odtud hlavně káva. Město spojovala ţeleznice se Sao Paulem a ţilo zde asi 120 000 obyvatel. 7 Za tři dny dorazili ze Santosu do cíle své cesty, argentinského hlavního města
Buenos
Aires.
Ještě
během
plavby
se
Vyšata
zabýval
podrobn ým studiem map Argentin y a Brazílie a častými rozhovory se
Španěly
se
snaţil
v ylepšit
své
chatrné
jazykové
znalosti.
Nejčastěji snili imigranti o tom, ţe se z nich stanou bohatí farmáři, realita však b yla bohuţel často mnohem drsnější. Do Buenos Aires dorazili 20. dubna 1910. Argentina byla snem mnoha emigrantů, b yla bránou do v ytouţeného ráje. Na nábřeţí kotvilo mnoho lodí. Všichni přistěhovalci museli projít kontrolou imigrační
komise,
Vyšatova
se
jiţ
odb yl a
tvořilo
10
poměrně
úředníků.
hladce,
Zatímco
protoţe
prohlídka
neměl
mnoho
zavazadel, J ančíkov y bedn y s prád lem a nádobím byl y v ys yp án y, moţná i kvůli povedené grimase, kter ou Hanák na celníka udělal. V Buenos Aires museli všichni vystěhovalci projít imigračním hotelem, coţ nebylo nic jiného neţ stará budova prolezlá červotoči, pokoje b yl y špin avé a smrduté. První noc v Argentině b yla nocí hrůz y, neboť b yli nuceni se zab ývat lovením různ ých parazitů. 8 Ţeny zvláštní pokoje či oddělení neměly a spaly tedy společně s muţi. Druhého dne při prohlídce města objevili hotel „Habsburg“, coţ b yl a taková česká informační kancelář, dávala zpráv y o moţnostech zaměstnání
a
dal
se
sehnat
i
tlumočník.
7
Hotel
patřil
jistému
Jančíkovi se zde za jedinou stříbrnou pesetu podařilo koupit obrovský trs banánů, které pak štědře na lodi rozdával, Čech-Vyšata, 15 let v Jiţní…op. cit. s. 3-19 8 Mezi ně patřili blechy, štěnice, vši, myši i krysy, Tamt…s. 20-23
30
Křikavovi. Rady se různily – jeden radil shánět práci ve městě, další doporučoval oproti tomu venkov. František
Čech-Vyšata
se
přihlásil
k v ýpravě
na
severozápad
Argentiny, do Chaco Austral. Práce m ěla spočívat v kácení stromů a
zakládání
nových
kolonií.
Spolu
s ním
se
přihlásilo
i
10
Moravanů. Musel se však rozloučit s krejčím Jančíkem, jemuţ se více hodilo město. Vyš ata se tedy na tři noci ubytoval v hotelu „Habsburg“,
nakoupil
nové
šaty
a
nezbytné
lovecké
potřeby.
Zakoupili lodní lístk y a v ypluli proti proudu řek y Paraná aţ do Barangueras, které leţelo severně od Buenos Aires. Další cesta zavedla
Františka
Vyšatu
do
argentinských
pralesů,
do
krásné,
nespoutané, ale ovšem i nebezpečné volné přírody. Na lodi b ylo asi 50 osob, mezi nimi i Vyšatův krajan Polák z Morav y spolu s manţelkou a mal ým dítětem. Nejprve propluli zálivem
La
Plata,
jehoţ
šířka
mezi
Buenos
Aires
a
Uruguay
dosahovala aţ 60 km, takţe si připadali jako na otevřeném moři. Kd yţ
míjeli
ostrov
Martin
García,
přirovnal
jej
Vyšata
k francouzskému d´Ifu, zde b yli umístěni pro změnu argentinští političtí vězni.9 Při plavbě na řece Paraná foukal ostrý studený vítr. Krajina zde b yla rovinatá, na březích se nacházel y vilk y a ovocné
sad y.
neopl ývalo.
Jídla
V těchto
na
lodi
krajích
b ylo se
dost,
ale
v ysk ytovalo
kvalitou i
mnoho
zrovna zvěře
a
ptactva. Dalšího dne dosáhli města Rosaria, které b ylo druhým největším městem Argentiny. V té
době zde ţilo asi 220 tisíc ob yv atel. Od
Buenos Aires bylo vz dáleno zhruba 400 km. Ve městě se nacházel velký říční přístav, lodě zde nakládaly argentinské obilí, zejména pšenici. Loď „Guarany“ naloţila třtinový cukr. V roce 1910 zde činila obv yklá pracovní doba 12 hodin, coţ b ylo podobné jako v mnoha dalších zemích Jiţní Ameriky. 10 Vyšata na tomto
místě
a
pak
vícekrát
kritizuje
údajnou
lenost
místních
ob yv atel, coţ podle něj vede k jejich chudobě a bídě. Přes přístav 9
Ostrov d´If – místo proslavené zejména románem Hrabě Monte Christo od A. Dumase ml., Tamt… s. 24 - 30 První zemí Latinské Ameriky, která významně omezila pracovní dobu, bylo Mexiko v roce 1917 po revoluci.,Tamt. s. 24 - 39 10
31
Diamante s pevnůstkou z koloniální doby ze 16. století se dostali aţ k městu Paraná.11 Toto město je hlavním v provincii Entre Ríos, jiţ na počátku 20. století zde panoval čilý obchodní ruch. Město b ylo lemováno vysok ými palmami a zahrad y ohran ičen y trnit ými kaktusy namísto plotů. Plavba trvala ještě 3 dny, neţ se dostali ke konečné zastávce v městě Barangueras. Nálada panovala rozdílná. Mnozí
se
těšili,
jak
zde
zbohatnou,
jiní
projevovali
strach
z neznámého. Český krajan Polák se nejvíce obával indiánů, kteří prý stříleli po běloších šíp y otrávené jedem curare. J eho ţena b yla odváţnější neţ on, nosila dokonce u sebe revolver. Polák opravdu neb yl tím t yp em člověka, který b y se hodil do pustin a pralesů Chaco Austral. Na březích řek y Paraná se v ysk ytov ali občas i indiáni, kteří mluvili jaz ykem guaraní, kter ý je obv ykl ý více v Paragua yi. Ţili v chatrných
dřevěných
domcích
nebo
prostě
jen
v dírách
v yhlouben ých do země. Muţi b yli opásáni jen kusem hadru, ţen y oblečeny v průhledných černých šátcích. Indiánk y zde kouřily velké a tlusté doutník y, které sam y v yráb ěl y. Vyšata se cítil provinile za evropskou
dob yv ačnost
a
chamtivost,
která
přivedla
indiánské
kmen y na pokraj záhub y. Na řece Paraná b yl y v ys oké podemleté břeh y, šířka řek y dosahovala aţ 2 km, přičemţ b ylo nutné si dávat pozor, aby loď měla dostatečný ponor, neboť zde překáţely různé travin y a quebračové kmen y, které jsou těţší neţ voda. Hlavním městem oblasti byl a Resistencia. Ub ytování nalezli v Baran gueras v kůlně domu zaměstnavatele. Příštího dne jiţ byli na cestě na es tancii. J eli povozem taţen ým mulama, řídil ho indián. K večeru se dostali aţ k řece Río Negro, kde rozbili první tábor. Skupinky se utvořily dvě. První tvořili Češi, druhou Poláci, Rusové a M aďaři. Vyšata kaţdému dodával kuráţe, jeho v ýhodou b yla skutečnost, ţe ovládal několik jaz yků. Noc v pralese b yla velmi neklidná, odpočinuli si jen velmi málo, neboť je neustále rušili mosk yti, prérijní lišk y a vří skot opic. Po dvou dnech dorazili konečně na sever k říčce Río Bermejo, kde se 11
Vyšata stále nazývá koloniální období jako dobu španělské okupace, Tamt…s. 24 - 39
32
jejich
zaměstnavatel,
don
Francisco
Penco,
snaţil
v ytvořit
z pralesů úrodná pole. V kolonii pracovali s domorodci, indiány kmene Tobas. Vše měl na starost hlavní účetní, který byl Španěl. Měl k ruce švédského zřízence. Podepsali smlouvy, podle nichţ kaţdý muţ měl obdrţet za práci 40 pesos za měsíc, ţeny vydělávaly 20 pesos a k tomu b yl a strava a ub ytování. K dispozici však b yla jen část nejnutnějších potřeb – například čaj, cukr, tabák a m ýdlo si
museli
hradit
ze
svého.
Nakupovat
šlo
jedině
v majitelově
obchodě. Podle dodatku měli v ykonávat veškeré práce v pralesích i na nově zaloţených polích. Svého souhlasu později litovali. V této chvíli se ještě Vyšata cítil spokojen, protoţe měl práci, dostatek jídla a poznával nové neznámé jevy v této pohádkové zemi. Dychtil po nov ých záţitcích a b yl naplněn zvědavostí. Zatímco zpočátku pracovali Češi v zemědělství, druhá skupina měla start podstatně obtíţnější. Musela totiţ kácet v pralese tvrdé quebračové
strom y.
Pralesy
severní
Argentiny
tvořily
husté
podrost y, stával y se tak ještě neproniknutelnějšími neţ prales y brazilské.
Kácení
stromů
b ylo
velmi
namáhavé
a
nebezpečné.
Strom y zde dosahoval y průměrné v ýšk y aţ 30 m a jejich kmen y b yl y velmi těţké. Quebračové dříví je tvrdší neţ většina stromů v našich krajích, nepříjemným se stával i prudk ý ţár tropického slunce. Vyšata pracoval s indiánem na stavbě parní pil y a dílo se mu dařilo, zatímco jeho druhové Fajkus a Polák museli těţce ora t nově zakládaná pole. 12 Vyšata se nepříjemně poranil na noze, musel se z práce vrátit do kůlny a několik dní nemohl vůbec pracovat. Ostatně práce byla den ze dne namáhavější, pracovalo se aţ do setmění, bez oddechu, snídaně či omezení pracovní dob y. Ţádné v ýjimk y pro Evro pan y neex istoval y, k obědu dostávali jen maso a suchary. Dle Čecha-Vyšat y byli statkáři (estancieros) moderními otrokáři. Dostatečné byl y jen příděly masa a soli. Chléb, cukr, čaj, rýţe, tabák, m ýd lo a jiné věci denní potřeb y se prodával y
ve
statkářově obchodě aţ pětkrát dráţ neţ b yl y cen y v Buenos Aires.
12
Vyšata se sekl sekyrou do špičky levé nohy, zasaţen byl palec a rána silně krvácela, Tamt… s. 41
33
Zaměstnavatel
vydělával
na
práci
zaměstnanců
a
na
cenách
produktů, neboť nikde jinde se nakupovat nedalo. Vyšata měl v yj edn at zlepšení podmínek, avšak nic nepořídil. Byl y mu jen ukázán y podepsané sm louv y, kde stálo, ţe ub ytování a strava budou posk ytnut y podle místního zv yku. Vš e určeno podle místních indiánů, jimţ stačilo ke spokojenosti pouze solené maso. Majitel byl tím nej horším t ypem otrokáře, kd yţ lákal nezkušené přistěhovalce do nehostinn ých pustin Chaco Austral a ti mu b yli pak v ydáni na milost a nemilost. Nemohli se dovolat ţádné ochran y zákona. Vyšata se o v ýsledku své mise raději nikomu ani nezmínil. Plánoval jediné moţné v ýchodisko z otroctví – útěk. Rozhodnutí b ylo
konečné,
čekalo
se
jen
na
vhodné
podmínky.
Jevilo
se
zřejm ým, ţe se nemohou vrátit stejnou cestou, odkud přišli, protoţe by byli práce,
snadno objeveni. Smlouva neurčovala ani mohli
Museli
si
b ýt
drţeni
nejdříve
docela
obstarat
klidně
konec jejich
v celoţivotním
postačující
zásoby
a
otroctví. nakupovat
v obchodě třeba i na úvěr. Nesmělo se zapomenout ani na náboje do zbraní a udice, aby mohli lovit na útěku zvěř. Jediný moţný směr útěku
b yl
Paraná.
směrem
Zpravena
na
výcho d
b yl a
jen
do
Resistencie,
první
skupina,
přístavu
ta
druhá
na o
řece ničem
nevěděla. Vyšata dlouho do noci přem ýšlel, nemohl usnout. Velkou část svých osobních věcí museli zanechat v Navaro, aby mohli postupovat rychle. 13 Vyšata získal po stupně na svoji stranu dvě dogy, které estancii hlídal y, tím ţe je krmil zb ytkov ým masem. Psi pak vůbec neštěkali. V době své nemoci dostával Vyšata niţší plat, neměl k dispozici ani stravu a léky. Naštěstí ho však nevypověděli z kůln y.
Nazrával
čas
konečného
rozuzlení.
Těšil
se
na
opět
svobodný ţivot, neúspěch si raději vůbec nepřipouštěl. Kaţd ý, kdo se chystal k útěku, si připravil jen nejnutnější věci zabalené
do
vaku.
Samozřejmostí
b yl y
nabité
zbraně.
Vyšata
štěrbinou ve dveřích obhlíţel nádvoří, a kdyţ si byl jist, ţe je klid, zahájil akci. Ve 22h odvázal dogy z řetězů a o hodinu později vstoupil 13
na
nádvoří,
přičemţ
jasná
měsíční
Navaro byl název kolonie, kde byli nyní nedobrovolně drţeni, Tamt…s. 46
34
noc
neb yl a
právě
příznivá plánu. Psů se zbavil tak, ţe je nalákal na ovčí k ýt y k boudám a t y pak přirazil k sobě. Cesta b yla volná. Vyšata se stal organizátorem celého útěku, do pralesa vstupoval v čele celé skupiny. Ve 4h ráno odbočil podél potoka na jih, aby zmátl pronásledovatele. Neměli obavy, ţe by nalezli stopy v husté v ysoké
trávě,
zde
několikahodinov ý,
se
nedalo
těţko
jet
mohli
ani
být
na
koni.
dostiţeni.
Náskok
jiţ
Vyšata
se
b yl
spíše
obával divokých dravců, hadů a toho, ţe by mohli zabloudit, coţ by znamenalo jistou záhubu. Cesta byla lemována trnitým houštím a kaktus y. V 8h ráno si mohli konečně na břehu potoka dopřát první odpočinek, od otrokářské kolonie jiţ urazili velkou vzdálenost. Záchrana před pronásledováním se stala jistou. Bylo však velmi důleţité zásobit se dostatečn ým mnoţstvím pitné vody. Cesta mohla směřovat jedině na východ. Vyšata si zapamatoval z rozhovoru se Švédem, ţe se nedaleko odsud staví ţeleznice, která měla zajistit spojení mezi Resistencií a Tucumanem. Podél tratě se tedy dalo bezpečně dorazit do cíle. Ulovili několik velk ých r yb, ale na ohni je raději
připravili
Putovali
stále
k rozvodněné
aţ
další
východním říčce
Río
den, aby na
směrem,
Negro,
aţ
která
sebe neupozorňovali. čtvrtého
dosahovala
dne
dorazili
šířky
20m
a
hloubky 2m. Poradili si tím, ţe sestavili k sobě několik kmenů a říčku přebrodili. 14 Ţivot jim neustále suţovalo hejno mosk ytů, kteří je bodali tak, ţe byli brzy poseti puchýři a oteklinami. Jiţ se nacházeli blízko ţeleznice, která znamenala záchranu. Jiţ jim ani nevadilo, ţe je stále napadali mosk yti, protoţe věděli, ţe se nacházejí blízko baţin, kde jiţ měli kaţdou chvíli narazit na rozestavěnou
ţeleznici.
Tropické
slunce
baţiny téměř
vysušilo,
voda a měkká půda se udrţ ovala jen pod hust ými křovinami. Chůze se
tak
stávala
hodinách
rychlejší
zaslechli
zachráněni.
Hlasy
a
lidské patřily
pohodlnější hlas y, indiánům
neţ
cítili,
v pralese. ţe
z kmene
jiţ
Po
třech
brzy
budou
Matacos.
Vyšata
v yhledal správce stavb y, kterým b yl postarší Němec, který rychle 14
Vyšata velice litoval toho, ţe zastřelil malou opičku, která na něho dělala posunky. V pralese ţila bohatá fauna od jaguára, kolibříka aţ po smrtelně jedovatého hada yarará. Byl to krásný, ale nebezpečný ráj, Tamt… s. 54
35
pochopil
důvody
a
záměry
uprchlíků.
Povolil
jim
druhý
den
cestovat dělnick ým vlakem do Resistencie, která byl a vzdálena asi 160 km. Vzdálenost měl vlak urazit za 8 h, jinak by je čekalo pět dní pěší chůze. Mohli se v klidu um ýt a v yspat. Od německého inţen ýra obdrţeli i volné jízdenk y, útěk z otroctví, jaké b y v ţádné evropské zemi neb ylo m yslitelné, mohl tak b ýt úspěšně dokončen. K ránu dorazili do stanice Resistencia. Město čítalo asi 12 tisíc ob yv atel. Zdejším zákonům nerozum ěli, proto jim nedůvěřovali a spícímu městu se raději vyhnuli. Zamířili rovně k řece Paraná a osadě
Barangueras.
překvapení
a
Ihned
zděšení
v městských
potkali
druhý
branách pracovní
však
ke
oddíl
svému
z kolonie
Navaro, on y Polák y, Rus y a Maďary. Naštěstí se ukázal y m yln é jejich obav y, ţe je s nimi ukrutn ý plantáţník nebo jeho zástupce účetní.
Byli
rovněţ
volní.
Vyčítali
Vyšatově
skupině,
ţe
uskutečnila útěk bez nich, ale ten se bránil nařčení tím, ţe vlastně jejich útěk umoţnil prchnout i druhé skupině, c oţ b yla pravda. Nešlo
brát
skutečnost
evropsk ým
viděním,
neboť
mnohé
zv yk y
Evropanů b yl y zde bezúčelné, ba dokonce směšné. Vyšatova skupina následovala příkladu druhé a zakoupila si lodní lístky do Rosaria na loď pravidelné linky mezi Asunci ón a Buenos Aires. Stinnou stránkou útěku ovšem b yla skutečnost, ţe většina jejich
osobních
začínaly
pomalu
věcí
zůstala
tenčit.
v rukou
Plavba
do
estanciera
Rosaria
po
a
i
peníze
proudu
se
ubíhala
rychleji, trvala jen 6 dní. Šestý den dopluli do Rosaria, poté se rozešli, protoţe společně by jen těţko práci sháněli. Polákovi s Fajkusem přijali zaměstnání na venkovské haciendě a V yšata se ocitl sám. Měl obav y o svou budoucnost.
Musel
za
kaţdou
cenu
sehnat
práci,
protoţe
jeho
finanční zásob y se valem tenčily. Jedna jeho nabídka byla přijata a práce znamenala pro Vyšatu neskutečnou dřinu. Pracovalo se na přímém slunci aţ 12 hodin denně, v ýsledkem b ylo oteklé tělo, ramena podlitá krví a pokleslé noh y. Navíc musel sdílet pokoj s velk ým psem jménem Zoro. Za měsíc
práce
b yl
zcela
u
konce 36
se
silami,
musel
se
tři
t ýdn y
zotavovat a malá našetř ená suma peněz se opět brzy rozplynula. J elikoţ neb yl znovu schopen k práci nastoupit, odebral se na radu svého ub ytovatele na rakousk ý konzulát. 15 Vyšata na konzulátu poţádal úředníka o udání adres podniků, kde by se mohl ucházet o zaměstnání. Bylo mu prudce odpovězeno, ţe konzulát neslouţí jako zprostředkovatelna práce. Nato se Vyšata otázal, kam se má tedy obrátit a úředník odvětil, ţe mu nepomůţe. Mohl prý zůstat doma, nikdo ho nenutil se v ystěhovat. A pak mu dal radu, ţe by se mohl přiţivit v obchodě zlatníka a hodináře, coţ b yl návod v tom sm yslu, ţe se ho měl pokusit okrást. Kd yţ prý ho ch ytí, tak ho zavřou, kd yţ ne, má o ţivob ytí postaráno. Vyšata se na něj nevěřícně podíval, načeţ mu plivl do c. a k. listin a práskl za
sebou
dveřmi.
To
b yla
„rada“
c.
a
k.
rakousko-uherského
tajemníka konzulátu. Brzy našel zaměstnání v italské továrně na lihové nápoje. Tato práce spočívala v m ytí, čištění a plnění lahví alkoholick ými nápoji. Stalo se mu, ţe ze všech těch „vůní“ dočasně ztratil č ich.16 Zatouţil znovu po vlasti, prozatím však neměl peníze, aby se mohl vrátit. Jednoho dne se náhodou setkal s jedním krajanem z Morav y jménem Leitgeb. Ten si v ydělával hraním na housle. I Vyšata měl trochu hudebního talentu, ve vlasti dří ve hrával na tahací harmoniku, kterou naz ýval královnou hudebních nástrojů. Zastesklo se mu po muzicírování, a tak si harmoniku koupil i v Argentině. Ani mu nevadilo, ţe jiţ b yla poněkud obehraná a něco pamatovala. Sblíţil se s Karlem Lei tgebem a v ytvořili hudební duo. J eho jasně deklarovan ým cílem b yl o dostat se co nejdříve domů. Opustil
tedy
své
zaměstnání
a
stal
se
potuln ým
hudebníkem.
Argentincům b yla dle Vyšat y hudba bliţší neţ problematická spása duše, věnovali na ni mnohem více finančních prostředků neţ na modlení. Jejich česká hudba zabírala, předčilo ji jen argentinské tango,
které
v místních
ob yvat elích
v yvolávalo
opojení
a
neodolatelnou chuť tancovat. 15
Tehdy v roce 1910 byl Vyšata ač nerad ještě rakousko-uherským státním příslušníkem, Tamt… s. 65 Vydělával jen 15 pesos týdně, přičemţ na 7 pesos týdně ho přišla strava a ubytování. Takţe jen ţivořil…Tamt. s. 66 16
37
Kd yţ měli našetřenou slušnou sumu, rozhodli se opustit Rosario a zamířit do Buenos Aires, odkud je do české kotliny blíţe. Cestovali vlakem.
V nejbliţší
stanici
v ystoupili
a
šli
pěšky
podél
trati.
Cestou v yhrávali na různ ých místech a jejich „bohatství“ se utěšeně rozrůstalo. Šli voln ým tempem, za 14 dní urazili asi jen 100 km. Na cestě měli i obrovské štěstí, ţe nepřišli o ţivot. Na visutém mostě je překvapil nákladní vlak, stačili se však zavěsit dole za praţce. I kdyţ Vyšata nakonec nevydrţel se silami a spadl dolů, měl štěstí, ţe pouze upadl do bezvědomí. 17 Týden pak setrvali v nejbliţší stanici Baradero, kde si hrou na piano a housle vydělali aspoň na cestu 3. vlakovou třídou do Buenos Aires. Kdyţ tam dorazili, ub ytovali se v jiţ dříve zmíněném hotelu Habsburk, na nikoho známého však zde jiţ Vyš ata nenarazil. Právě
v té
době
se
konaly
velké
slavnosti
k
100
letům
argentinské nezávislosti. 18 Při té příleţitosti b yla konána velká mezinárodní
v ýst ava,
které
se
účastnily
v ýznamné
osobnosti
a
delegace celého světa. Námořní mocnosti v yslali na ukázku svá válečná loďstva. U přístavu v Buenos Aires b yl a předvedena i malá námořní
bitva
a
Vyšata
litoval,
ţe
finančně
přispěl
na
tak
„zb ytečnou nádheru“. Stala se mu nepříjemná věc, kd yţ zaujat touto podívanou, přišel v tlačenici o peněţenku se 400 pesos. Tak padla jeho naděje, ţe se v dohledné době dostane domů. Aspoň ţe hotel měl zaplacen a stihl si koupit oblek. Kd yţ se vrátil do hotelu, čekalo ho nepříjemné překvapení, ţe ho kvůli jakési hezké seňoritě opustil přítel Karel. V jeden den ho tedy potkaly dvě málo příjemné události. Sice se dozvěděl, ţe známý Jančík má někde v Buenos Aires krejčovskou dílnu, ale Vyšata
ho
ani
nevyhledal,
neboť
nic
ho
jiţ
v hlavním
městě
nebavilo a zatouţil po pampách. Zčásti to b ylo způsobeno i jeho neutěšenou finanční situací. V novinách objevil inzerát, ţe se shání pracovník na místo pivovarského sladovníka, coţ b yl Vyšatův obor. 17
Jejich hudební nástroje však byly nenávratně poškozeny, Tamt…s. 71 Ve skutečnosti není toto konstatování tak zcela přesné – 25. května 1810 došlo pouze k sesazení posledního španělského místokrále. Nezávislost Spojených provincií La Plata (tehdejší název pro Argentinu) byla oficiálně vyhlášena aţ 9. června 1816., in Opatrný J., Amerika v proměnách staletí, Praha Libri 1998 – heslo Argentina, s. 37 18
38
Sehnal
tedy
zaměstnání
ve
městě
Campana
vzdáleném
75
km
severně od metropole. Téměř celý rok ve městě čítajícím asi 15 tisíc ob yvatel poctivě pracoval. Sb íral kapitál, ab y s e mohl v ydat na další toulky a dobrodruţství. Cestovní program sestavoval při lovu
v řece
ryb
Paraná.
Chtěl
jiţ
cestovat
sám
jen
se
sv ými
zbraněmi, aby se nemusel na nikoho ohlíţet. V těchto chvílích zřejmě v ykrystalizoval jeho plán proc estovat Jiţní Ameriku. Avšak
aţ
shromáţdit
teprve
koncem
dostatečné
roku
úspory,
1912 aby
se
Vyšato vi
putovat
po
podařilo západních
provinciích Argentin y, z nichţ první na řadě b yla Pampa Ce ntral. Za cel ých 15 let, které strávil v Jiţní Americe, se snaţil opatřit si, pokud moţno finanční prostředky vlastní prací, jen zřídka vzal za vděk pohostinstvím. Třímal v něm velmi neklidný cestovatelský duch, i příjemná místa k ţivotu dokázal opustit. Pampa Central byla dle Vyš atova názoru provincií budoucnosti, mezi její kolorit se řadili pastevci, kteří se dělili na ovejeros, vaqueros a gauchos.19
Provincie Pampa Central leţí téměř ve
středu Argentiny, hraničí s pěti dalšími provinciemi. Jedná se o Buenos Aires, Córdobu, San Luis, Mendozu a Río Negro. Provincie zaujímá
rozlohu
asi
jako
někdejší
Československo
Podkarpatské Rusi), ale na jejích 144 000
(včetně
čtverečních kilometrů
připadalo počátkem 20. století pouhých 100 000 obyvatel, z nichţ většinu tvořili kreolové. Na pampách chovali pastevci hlavně ovce, skot a koně. Panovala zde velká sucha, často hrozila neúroda. Pěstovali se plodiny jako pšenice, oves a kukuřice. Vyšata touţil proniknout do tajů ţivota na pampách, cestoval nejprve pěšk y, brz y si však pořídil koně. Doprovázel jej i loveck ý pes jménem Gringo. Cestoval vlakem z Buenos Aires do stanice General Acha, přičemţ cesta mu zabrala 18 hodin. Ub ytoval se v hotelu u dona Attilia Paoliho, Itala z Jiţních T yrol. 20 Ub ytování se nemohl v ynach válit, zaujala ho i přátelská atmosféra. Vyšata b yl 19
Ovejeros – nejniţší stupeň v hierarchii – pásli ovce, vaqueros – pastevci hovězího dobytka. Gauchos byli králové stepi, stáli v hierarchii nejvýše, byla jim svěřena péče o koňská stáda., František Čech-Vyšata, 15 let v Jiţní Americe, díl I. V ţáru pamp, kap. Mezi gauči a vaquery v Pampa Central, s. 75 20 Jiţní Tyroly s početnou italskou populací tvořily součást tehdejšího Rakouska-Uherska, tudíţ Vyšata a don Attilio Paoli byli vlastně krajané, V ţáru pamp…cit. dílo…s. 78
39
ub ytován v jednom z nejlepších pokojů. Často vedli s donem Paolim rozhovory, a tak se dozvěděl, ţe se Ital asi před 3 0 let y (kolem roku 1882) přistěhoval z Evropy a v Argentině se oţenil. Z jeho tří dětí
pouze
studoval
mladší
v Buenos
s yn
pomáhal
Aires
a
otci
dcera
na
jiţ
statku, b yla
zatímco
provdána.
starší Jednou
zvláštností b ylo, ţe kd yţ V yšata přinesl zajíce a těšil se na pečeni jako doma, b yl up ozorn ěn na to, ţe zde zajíci slouţí pouze jako psí potrava. J ednou Vyšata cestoval na statek zetě dona Attilia Paoliho a zde se také seznámil s národním jihoamerick ým nápojem maté. Yerba maté jsou zelené lístky z rostliny ilex čtvrtém
nebo
pátém
roce
po
paraguayensis, sbírají se ve
vysázení.
Nápoj
se
připravuje
podobn ým způsobem jako čaj. Sebrané list y a menš í větvičk y se suší, drtí se ve ml ýnech a pak se balí do balíčků a krabic. Tento národní nápoj se připravuje v kaţdé argentinské rodině hned brzy po ránu a pije se po celý den. Nejvíce se yerba pěstuje v Argentině, Paragua yi
a
Brazílii.
Návštěvě
se
maté
podává
jako
důkaz
přátelství, odřeknout znamená hostitele urazit. Návštěva, které se nápoj nepodá, není vítána. Pije se z jedné velké nádoby trubičkou, které se říká bombilla. Tento zvyk shledal Vyšata jako neestetick ý a neh ygienick ý. Vyš ata si nejprve nemohl na pití maté zv yknout, a tak raději, kd yţ se podávalo, někam zmizel. Byl však popíchnut tím, ţe b yl označen jako grin go (zelenáč), a tak se zhluboka napil trubičkou, ab y měl co nejdříve odb yto, ale spálil se na jaz yku. Tehdy pochopil, ţe horké maté se musí pít zvolna. Spřátelil se s vozkou a pod jeho vedením se naučil jezdit na koni. Jinak Vyšata shledal ţivot v pampách jako fádní. Hlavní náplní ob yv atel b ylo hlídat dob ytek a kácet strom y Calden y, které jsou podobné
našim
dubům,
ale
jejich
dřevo
je
lehčí.
Domy
b yl y
většinou postaveny z bláta. Vyšata občas působil i jako učitel. Jednoho dne se zdrţel na estancii, kde měli dvě dospívající dcery. U půvabných dívek Vyšata jako učitel příliš nepochodi l, protoţe se od něj očekávalo něco jiného. Jejich matka ho vţdy nechala s jednou z nich o samotě, očekávala od něj, ţe si jednu 40
dceru v ybere a u sadí se na statku, ale to pro něj neb ylo. Přes prosb y, ab y zůstal, tak odešel a jiţ se nevrátil, coţ ostatně ne učinil ani v jin ých podobn ých případech. Brz y si na poměry na p ampě zv yk l, ţil zde volně a svobodně. Mimo hlavní cesty zde působilo mnoho zločinců, kteří zákeřně přepadávali povoz y zezadu, a Vyš ata si b yl jist tím, ţe b y b yli schopni i vpálit oběti kulku d o zad. Vyšata na estanciích učil děti psát a číst. U jednoho Francouze působil jako zapisovatel dob ytka. Statkáři většinou na svých estanciích neţili, ale trávili svůj čas v přepychu v Buenos Aires i jinde. Skot se musel označit zvláštní značkou a poté b yl rozprodáván. Ovčí vlna nedosahovala velké kvalit y. Pozemk y estancií b yl y oh raničen y ostnat ým drátem, ab y dob ytek n eutekl. Na ohraničené území nesměl nikdo bez povolení vstoupit, místo klepání zde převládl zv yk tleskání na ruce. Ten, kdo nevlastnil koně, b yl okamţitě brán jako podezřelé individuum. J akmile si Vyšata koně pořídil, začal vzbuzovat respekt. J ízda po pampách
na
koni
b yla
naprostou
nutností,
protoţe
mezi
jednotliv ými cíl y b yl y velké vzdálenosti. Znakem bohatství b ýval pestrý přepychový postroj n a koně.21 Děti se zde učily jezdit jiţ od útlého mládí. Gaučové nosili nepromokavá ponča, střelné zbraně a b yli velmi skoupí na slovo. 22 Dokázali však náhle v ybuchnout, nedoporučovalo se příliš v yzvídat o rodině gauča. Půda na pampách je vesměs písčitá, často se nečekaně strhne prudký stepní vítr, a to i za krásného slunného dne nebo tiché noci. Velmi nebezpečná je písečná bouře, kdy se mračna písku přesouvají obrovskou rychlostí. Podobně jako cyklon poráţí strom y, ničí vše, co jí přijde do cest y, včetně zařízení b ytů. Krajinu dokáţe zcela zpustošit.
Bouře
zvaná
pampero
jednou
překvapila
i
Vyšatu,
schoval se za spadlý kmen stromu díky čemuţ vyvázl téměř bez úhon y. Málem však přišel o koně, kterého dlouho hledal, ale i kůň naštěstí
v yvázl
v pořádku.
Indiáni
obalovali
před bouří
sobě i
koňům hlav y. Chvíle odpočinku trávil Vyšata často u dona Attilia 21
Mexická nebo anglická sedla, zlaté či stříbrné kování, bičík a řemen. Na okrasu si potrpěli i gauchos., Tamt… s. 89 22 Pončo – dlouhá vlněná přikrývka…Tamt… s. 90
41
Paoliho. Kouřil silné argentinské cigarety a popíjel znamenité víno z Mendoz y. J osé Usubarrena, zeť dona Attilia, pozval Vyšatu na svou estancii v Utracán, která byla vzdálena 6 hodin jízdy od General Acha. Během cest y je zastihl rozsáhl ý poţár pamp y. Dali se tryskem na v ýchod, přičemţ skončili v jedné průrvě, jejíţ oba bok y b yl y holé, coţ b ylo jejich štěstí. Koně strhli k zemi, přivázali je k nápravě vozu, pře hlav y jim přehodili ponča a sami se ukryli se zabalen ýma hlavama pod vůz. Poţár krajinu okolo dokonale spálil. Oheň způsobil i rozsáhlé škody na estancii, některá obydlí zcela zničil. Don J osé v yčíslil ztrátu na 30 000 pesos, coţ b yl a značná suma. Pokud se našel nějak ý ţhář, který poţár úm yslně zaloţil, b yl pak bez milosti popraven. Největší nouze na pampě b yla o vodu, která se brala do zásob y. Potoky a řeky jsou zde řídké, koně se napájeli z lagun a solin. Sladká voda se nacházela ve značné hloubce 20 – 100m. Velké estancie měl y sv oje napajedla pro dob ytek. Such ý rok b yl v elmi špatn ý,
dobytek
hynul,
zato
ve
vlhkém
roce
se
spousta
obilí
nakládala na vlaky nebo se exportovala na lodích do zahraničí. Kd yţ
onemocněla
General
Acha
ţena
přes
dona
José,
ţelezniční
v ydal
stanici
se
V yš ata
Guehue.
zpět
Potkala
do ho
nepříjemná záleţitost s opilcem, ale pouţil lest a v yvázl bez úhon y. Na pampách se válela spousta zdechlin, které se nechávaly na pospas supům a divok ým psům. Výjimkou to však neb ylo ani ve městech. Vyš ata j el z Guehue vlakem do General Ach a, kde ho ráno překvapil déšť, coţ b yl na p ampě velmi řídk ý jev. Zde pršelo po pěti měsících a lid jásal. O svou bezpečnost se musel v pampě kaţdý postarat sám, neboť zkorumpovaná peněţitou
policie
odměnu
šla
na
posk ytla
ruku
těm,
zločincům
kdo nebo
víc
zaplatili.
dokonce
Za
vrahům
dostatek času, aby unikli. J ednou se Vyšata v yp ravil k policejnímu prefektu, protoţe potřeboval prodlouţit povolení k pob ytu. Stal se svědkem
jednoho
rozhovoru,
kdyţ
jeden
občan
šel
na
policii
nahlásit, ţe mu soused v yhroţuje smrtí. Nato prefekt, jestli uţ mu něco udělal a ţe má přijít aţ mu něco způsobí, teď se prý nedá nic 42
dělat. A kd yţ ho zabije, přijde to ohlásit někdo jin ý! Nev yplatilo se
ani
pomáhat
člověku,
který byl
zdánlivě
v nouzi.
Často
se
jednalo o komplice zločinců, kteří se ukrývali třeba v křoví. Stal se i případ, ţe maskovan ými lupiči b yli zřejmě stráţníci. Toto se dělo často v provinciích Pampa Central, Río Negro i v Patagonii. Nikdo se nad tím nepozastavoval, kaţdý si musel svoji bezpečnost zajistit sám.23 Od konce roku 1912 se Vyšata jiţ cítil v Pampa Central téměř jako místní rodák. Jeho štědrý hostitel Attilio Paoli skoro nikdy nechtěl od Vyšat y nic proplati t. V lednu 1914 ho zastihla zpráva z Evropy, kvůli níţ pomyslel na návrat do vlasti, b yť se mělo jednat o pouh ých několik t ýdnů, neboť se ještě chtěl do J iţní Ameriky jistě vrátit. Jeho hotovost však na cestu do Evropy a zpět nestačila, b yl tedy nucen se p oohlédnout po nějakém v ýdělku. Brzy nalezl zaměstnání při ţních v osadě Quem u jednoho Rusa z Oděs y. Na poli b yl nápomocen při sklizni pšenice. Zaměstnavatel platil za práci 12 pesos denně, ovšem nutno podotknout, ţe se pracovalo jiţ od 3h ráno takřka po celý den. K výdělku patřila i strava,
která
byla
v ýt ečná,
protoţe
ji
připravovaly
osobně
Thomasova ţena a jejich tři dospívající dcery. 23 T ypické denní menu v yp adalo asi tak, ţe ráno se ke snídani podávalo maté a masová polévka, jiţ v 9h se servíroval sýr, slanina a opět maté, k obědu ve 12h byla k dispozici polévka, velký kus vařeného nebo pečeného masa a víno. Následovala svačina v 16h, která byla stejná jako ráno a vše uzavírala večeře, kdy se podávalo jídlo podobné jako na oběd. Pracovalo se však bez o dpočinku po celý týden, volno b ylo jen v neděli. Tato práce se h odila pouze pro odolné jedince mimo jiné i proto, ţe teploty ve stínu dosahovaly 35 C i více a práce se odehrávala na parném slunci, takţe následkem v yčerpání hrozila různá zranění, sluneční ú pal nebo krvácení z nosu či úst. Roční zisk statkáře Thomase se poh yboval okolo 46 000 pesos. Vyšata byl prvním Čechem, který u něj pracoval, oblíbil si ho, a 23
Vyšata zde vyloţil i pravidlo bitky, které v těchto krajích panovalo: První ránu dej sám, cizí se uhni! Tamt… s. 108 24 Thomas – jméno ruského Vyšatova zaměstnavatele, Tamt… s. 111
43
protoţe rozuměl zemědělství, přál si, ab y zůstal aţ do kukuřičn ých ţní. Měl snad i zájem na tom h o oţenit s jednou ze svých dcer, coţ Vyšata zpozoroval tak, ţe dostával nápadně více jídla a jeho prádlo b ylo vţd y čisté a voňavé. Vyšata však stále touţil po návratu do Evrop y, pob ýv al jiţ skoro 4
roky
v Argentině.
zaměstnanec
za
Rus
dobu,
Thomas
kterou
se
v Jiţní
dom níval, Americe
ţe
má
strávil,
jeho hodně
našetřeno. Vyš ata však b yl zaloţením tulák a dobrodruh, na nějaké hmotné zabezpečení ani nepom yslel a ţil doslova z ruk y do úst. Chtěl si uţít spíše záţitk y duchovní povah y, nikol iv střádat peníze. Jeho
krédo
znělo
hledět
očima,
ţít
srdcem,
myslet
duší
a
ne
střízliv ým mozkem. V pšenici neviděl pouze balík bankovek, ale především kus krásné a rozjásané krajin y. Touţil po tom shlédnout jezera, prodírat se pralesy a slézat věčné ledov ce, nelákala ho teplá světnice a pohodln ý ţivot po boku statkářov y dcer y. Proto do J iţní Ameriky nejel! Loučení se člen y Thomasov y rodiny b ylo dojemné. Rus objasnil Vyšatovi své plány, touţil se vrátit tak za 10 let do Ruska. 25 V Argentině
panoval
přesně
opačný zisk
neţ
v Čechách,
co
se
vdávání dcer t ýče. Ţenich nedostával ţádné věno, naopak musel zaplatit tzv. odb ytné, coţ Vyšata shledával jako poniţující kupčení s dcerami. Evropsk y v ychované dívk y b yl y v J iţní Americe v ysoce ceněn y, avšak čas to b yl y nuce n y s e provdat nikoliv za jim rovné mladé muţe. Zde rozhodovala v ýše majetku, přičemţ dle Vyšat y srdce, duše a charakter v ýznamnou roli nesehrával y. Za dva dny se v General Acha připravoval na cestu do Evropy, don Attilio si jeho odjezd nepřál, slíbil mu tedy aspoň, ţe ho opět navštíví, coţ nakonec splnil. Na nádraţním peróně se ještě ze zdvořilosti pokoušel uhradit svůj pob yt, b yť s tajnou obavou, ab y jeho nabídka nebyl a v ysl yšena. Don Attilio odmítl a Vyšata tak mohl přece jen něco málo do Evropy přivézt. Nemohl si svého hostitele v ynachv álit, snaţil se jednat jako on, bohuţel však zaţil příliš mnoho zklamání za svou důvěřivost. Po čt y řletém pobytu 25
Zřejmě se tam však nevrátil, protoţe pro podnikatele jeho typu by v budoucím Sovětském Rusku bylo sotva místo Tamt… s. 114
44
v Argentině dokončoval poslední přípravy na cestu. Věděl, ţe se do Jiţní Amerik y najisto vrátí, neboť touţil poznat i jiné stát y, kraje a lidi, přičemţ netušil, ţe se jeho příští pobyt protáhne na dlouh ých 11 let. Odjíţděl velmi nerad, své ro dinné záleţitosti chtěl v yřídit co nejrychleji, přál si za pob ytu v Buenos Aires splnit si své mladické sn y. V yšata touţil po krásách a svobodě tak intenzivně, ţe
nikdo
Začátkem
neměl dubna
šanci
1914
ho
Vyšata
od
jeho
podruhé
úm yslu
opouštěl
odradit.
vlast,
zam ýšlel
několik dalších let svého ţivota věnovat cestám po Jiţní Americe, přičemţ
si
důkladně
stanovil
procestovat
jasné
cíle.
Pampu
Zaprvé
Central
zam ýšlel včetně
ještě
znovu
návštěvy
svých
znám ých dona Attilia, jeho zetě dona J osé, případně i přívětivou rodinu Rusa Thomase. Druhá etapa cesty měla zahrnout Río Negro a přes Neuquen do Patagonie, poté na sever Argentiny a do Paraguay. Následovat měla cesta do Brazílie, na západ do Chile a aţ na nejzazší jih, do Ohňové země. Poslední etapa b yla naplánována tak, aby
obsáhla
Panamsk ým
Kordillery
průplavem
(Andy),
domů,
do
Bolívii, Čech.
Peru,
Počítal
odtud
s tím,
ţe
pak doba
potřebná k provedení tohoto plánu bude asi 5 let a zapotřebí bude velká suma, kterou si musel v přestávkách mezi cestami v ydělat prací. T yto plán y prom ýšlel ještě v rychlíku z Českých Budějovic, kdy měl v kapse pouze lodní lístek a částku 90 -100 pesos. Byl zdráv, práce se nebál, ale přihodilo s e mnoho věcí, se kterými nepočítal. Předně netušil, ţe v ypukne světová válka, která ve sv ých důsledcích zasáhne zčásti i Jiţní Ameriku. Dále nepočítal s tím, ţe tropické
podnebí
podlomí
jeho
pevné
zdraví.
To
vše
b yl y
neočekávané překáţk y, které nakonec Vyš atovi pob yt dvojnásobně prodlouţí, takţe plán se sice zdaří provést téměř do puntíku, b yť s jist ými
obměnami,
ale
bude
ho
to
stát
11
let
ţivota.
V Praze na rozloučenou navštívil všechna památná místa, loučil se sice teskně, ale tentokrát bez slz. Pokračoval vlakem do Brém, kde se
zdrţel
jen
2
dny
a
odtud
vyplul
lodí
Sierra
Ventana
do
Argentiny. Loď plula na trase Brémy – Antverpy – Lisabon –
45
Kanárské ostrovy – Rio de Janeiro – Buenos Aires. Plavba trvala 25 dní. Na radu českých krajanů se Vyšata vydal na sever Argentiny do pivovaru v San Carlos Sud, kde pracoval jako sládek krajan Jan Bosák.
Vyšata
dostal
práci
pivovarského
dělníka.
V tomto
zaměstnání zaţíval Vyš ata příjemné chvíle, coţ kazila jen 45 C vedra, která v San Carlos Sud panovala. Jinak se jednalo jen o menší osadu o 120 staveních na severu Argentiny, vzdálenou asi 500 km od Buenos Aires. Ţili zde hlavně Šv ýcaři . Krajina zde b yla rovinatá, t ypická i pro střední část Argentin y, posk ytovala
půdu
prvotřídní
jakosti,
která
b yla
vhodná
i
jako
pastvin y pro dob ytek. Hospodaření b ylo na dobré úro vni a ţivotní úroveň
b yla
velmi
slušná.
Největšími
škůdci
úrody
se
stávaly
kob ylk y. Osada l eţela v provincii Santa Fé, hlavní město neslo stejn ý název. Ţilo tam asi 20 Čechů, z nichţ nejvíc v ynikal jak ýsi Alexander,
který
b yl
zapálen ým
vlastencem,
utekl
z Rakouska-
Uherska před vojensko u povinností a nenáviděl Habsburk y. I kd yţ b yl v Argentině právě podzim, teplot y na severu země dosahovaly přesto úctyhodných 40 C. V noci se prý špatně spalo. Pokud okna zůstala zavřená, nastávalo nesnesitelné vedro, ale kd yţ se otevřela, hrozili moskyti, proti nimţ byla ochranná síť zcela neúčinná. Z toho důvodu Vyšata často přespával venku pod košat ým stromem. Na polích se pěstovala pšenice a len, méně uţ kukuřice a jiné plodin y. Kob ylk y, to b yla pro místní skutečná pohroma. Sice se jich mnoho podařilo za pomoci petroleje zahubit, ale ještě více jich zůstalo. Jejich mračna dokázala během několika hodin zcela zničit úrodu,
krajina
po
nich
b yla
jako
krajina
po
poţáru.
Zavládla
naprostá zkáza, na polích zbyla jen strniště, strom y zbaven y listů i mlad ých větviček, tráva okousána aţ do kořenů, všude jen pah ýl y. Vynaloţilo se hodně peněz na v ýr obu prostředku proti kob ylkám, který by je ničil jiţ v zárodku, avšak vše bez úči nku. Jinou včetně
pohromou zeleniny a
b yli
termiti,
osiva.
kteří
Termitiště 46
pustošili se
zahrady
nacházela
skoro
a
pole
všude,
náb yt ek se před termit y chránil plechov ými krabicemi naplněn ými vodou. Kd yţ pob ýval Vyš ata v Argentině třetí měsíc a seděl zrovna v hostinci s Alexandrem a Zápalem, kde probírali poslední nálet kob ylek, vřítil se dovnitř kamelot s nemilou zprávou. V Evropě vypukla
válka,
jakoby
coţ
udeřil
b ylo
blesk
pro
všechny přítomné
z čistého
nebe.
Noviny
tak
omračující,
oznamoval y,
ţe
Rakousko-Uhersko v ypovědělo válku Srbsku. Vyšata něco takového naprosto neočekával. Věděl sice o atentátu v Sarajevu, měl však zato, ţe se celá záleţitost v yřídí smírně. Alex ander věřil v účast Ruska a všeobecnou válku, coţ se potvrdilo. 26 Stiskem ruky se rozloučili.
Vyšat a
přem ýšlel
o
později
m oţn ých
seděl
v koutku
následcích.
vlakového
Nemohl
zjistit
kupé
a
všechny
podrobnosti, avšak instinktivně cítil, ţe evropská válka bude mít vliv
i
na
jeho
osud y,
tak
daleko
od
vlasti.
Touţebně
si
přál
osvobození česk ých zemí z vlád y Habsburků. V hotelu San Carlos Sud se shromáţdili švýcarští kolonisté a německy i španělsky rozebírali válku. Bosák se chtěl hlásit jako voják rakousko-uherské armády, ne tak Vyšata.27 Pokud prý dostane obsílku z konzulátu, bude s ní pálit mravence. Bosák mu na to řekl, ţe ho za to po válce zavřou. Vyšata nato rozhněvaně, ţe se ted y dost načekají. Přátelství s Bosákem následkem této události trochu ochladlo. Šv ýcaři nevě děli, komu v konfliktu přát a b yli názorově rozděleni zhruba půl na půl mezi příznivce Dohody a Centrálních mocností.
Za
dva
týdny
propustili
Alexandra
jako
„Rakušana“
z práce a nic mu nepomohlo, ţe říkal ţe je Moravan. Rozhodl se ţít volně v přírodě jako Indián. I na Bo sáka s Vyš atou došlo. Poněvadţ pivovar patřil francouzskému kapitálu, měli být všichni Němci a Rakušané propuštěni. Bosák naříkal, ţe je Čech z Moravy a ţádný Rakušan,
nic
to
však
platné
neb ylo.
Vyšata
zam ýšlel
vzbouřit
argentinské Čechy proti Rakousku-Uhersku, svou roli přitom jistě hrálo i to, ţe pocházel z Domaţlic, z Kozinova kraje. Chtěl se tak 26
„Lotr lotrinská, Srbsko napadá. Z toho bude velká rvačka. Tohle Rus nenechá!…Tamt… s. 125 „Bojovat za bídné, prohnilé Rakousko a za Habsburky by znamenalo zneuctít, zradit vlastní národ!“Tamt… s. 126 27
47
aspoň nepřímo zaslouţit o osvobození vlasti. Avšak krajané ze Santa Fé se rozprchli do různ ých s tran. Alex ander odjel do Chaco Austral a víc jiţ o něm Vyšata neslyšel. Bosák zamířil do Brazílie, Vyšata na jih, do Buenos Aires a zam ýšlel vrátit se zpět do Pampa Central.
V Buenos
spěchal
do
Aires
General
poobědval
Ache
ke
jak
bude
v hotelu
starému
Habsburg
známému,
a
Italu
odtud Attilio
Paolimu. Měl
trochu
obavy,
poměrů, ale uvítán byl
skvěle.
přivítán
za
válkou
Attilio sám
změněn ých
jiţ tak dlouho ţil
v Argentině, ţe nevěděl, zda se povaţovat za Itala nebo Rakušana. Vyšata
prosazoval
italskou
variantu,
neboť
sám,
i
kd yţ
ţil
v Rakousku-Uhersku, se nikd y necítil b ýt Rakušanem a nenávidí Rakousko. Attilio však nerozuměl slovu Čech. 27 Někdy v této době napadlo Vyšatu napsat o svých toulkách Jiţní Amerikou knihu. U Itala strávil přes 3 měsíce a volný čas věnoval procházká m po okolí. Všiml si, jak nuzně na pampách ţili argentinští Indiáni. Chodili nazí, špinaví, ţivili se jako hlídači dobyt ka, který však často kradli. T yp ickou pro pampu b yl a hra gau cha de bocha, coţ b ylo něco jako pétanque. Hodně se hrál y i karty, pořádal y dostihy.
Nejbohatším
estancierem
široko
daleko
Garciarena, kter ý b yl bezdětn ý, a tak po jeho smrti
b yl
se
Jacinto
měla jeho půda
b ýt rozdělena mezi chudák y. I na pampě se vzácně v ys k ytla zima aţ -10 C. Pokud nastal mráz, pomáhala proti němu výborně pálenk a caňa, která se v yráběla z kukuřice nebo cukrové třtin y. V yš ata pomáhal donu Attiliovi s ţivností. V listopadu 1914 náhle dorazil dopis od Bosáka z Porto Alegre v Brazílii, kde pracoval v pivovaru a zval tam Vyšatu . Brazílie b yla v jeho cestovním plánu, l ákal y ho její přírodní krás y, a tak nabídku přijal. Donu Attiliovi slíbil, ţe se k němu ještě vrátí a zanechal u něho
své
zbraně. Attilio
přibalil
Vyšatovi
na
cestu
velký kus
pečeného masa, sýr a vino tinto (červené víno). Jiţ se nemohl dočkat brazilsk ých krás, na které se těšil, proto co nejrychleji
27
Slovo „Čech“, ve španělštině tehdy nemělo ekvivalent jako dnes „Tcheco“. Vyšata to přeloţil slovem „Bohemio“, coţ mohlo mít negativní konotaci jako tulák či vagabund. Tamt…s. 130
48
vyrazil vlakem z General Ache do Buenos Aires. S pampou se loučil dojatě. V Buenos Aires musel 16 dní čekat na loď „Torro“, se kterou se měl dostat do Porto Alegre. Při této příleţitost i měl konečně čas, aby si město pořádně prohlédl. Pokusil se najít Jančíka, ale v téměř 2
milionovém
městě
se
mu
to
nyní
nepodařilo,
protoţe
se
přestěhoval a ani do klubu krajanů nechodil. Stav ostatních krajanů zhodnotil
Vyšat a
většinou
jako
uboh ý,
většin ou
nenalezli
odpovídající zaměstnání, také z toho důvodu, ţe rakouští a němečtí státní příslušníci b yli jako první propouštěni. Panovala bída a hlad, mnozí
proklínali
starého
císaře
Františka
Josefa,
jeho
„krveţíznivého“ německého spojence i zdejší vládu. Někdy se ţivili odpadky
z přístaviště,
jindy
přijímali
dary
od
zámoţnějších
krajanů, ale to nestačilo. Jako Češi hledali zaměstnání těţko, u Francouzů i Angličanů b yli chápáni jako nepřátelsk ý národ a u Němců měli zase nálepku zrádců a přeběhlíků. Větší če ské podniky v Argentině neb yl y a neex istovala ani ţádná instituce, která b y se starala o nezaměstnané Čech y. J edinou moţností byl o potvrzení od rakouského
konzulátu,
pak
b yla
moţnost
získat
zaměstnání
v německé továrně, avšak s tím, ţe se takový Čech uzavřel kruhu krajanů, kam jiţ pak jako zrádce nesměl. Pro mnohé byl y nadějí ţně na venkově, Vyšata si cenil zvláště krajanů, kteří ani v nouzi svou národní hrdost nezaprodali. Den před sv ým o djezdem do Brazílie navštívil vlakem v ýl etní městečko Tigre, vzdálené 28 km od Buenos Aires. 28 Prohlédl si zde botanickou a zoologickou zahradu na předměstí Palermo. Prohlídka v něm zanechala chmurné dojm y. 29 Zakoupil si lodní lístek u paroplavební společnosti Mihanovič a jiţ večer se nalodil na malou loď s nosností 600 tun. Ráno v 6h následoval odjezd lodi přes záliv La Plata, zpěněné vlny zabránili Vyšatovi v pob yt u na palubě. Mořská nemoc postihla aţ 60 lidí.
28
Na tomto místě své knihy Vyšata kritizuje, jak zde mnozí utrácí obrovské sumy peněz v radovánkách, zatímco v nedalekém hlavním městě tisíce lidí je nuceno se ţivit odpadky. Jedněm všechny světské radosti, druhým ani to nejnutnější – nespravedlivý společenský řád. Tamt… s. 137 29 „Pro tato zvířata má lidstvo štědřejší ruku a dobrotivější srdce neţ pro své bratry“…Tamt… s. 137
49
Propluli kolem mysu Mald onado mezi skalami, přičemţ je poháněl silný vítr. Přes záliv Lago dos Patos se dostali aţ do přístavu Río Grande
do
Sul. Přístav
třetiny
černoši.
ob ývalo
Vyšatu
zaujala
asi
35
tisíc
skutečnost,
obyvatel,
ţe
domy
z jedné
zde
měly
střech y v evropském st ylu, ted y h řebenovité, kdeţto v Argentině převládaly náklady
střechy
na
ně
rovné.
se
Přístaviště
rovnaly
8
b ylo
milionům
zpola
rozestavěné,
předválečných
korun.
V přístavu kotvilo několik zámořských lodí, 2 německé parníky se zde skrýval y před dohodov ým námořn ictvem a očekával y brzk ý konec
válk y.
V tom
se
však
m ýlil y,
protoţe
Brazílie
později
vstoupila do války po boku Dohody a německé lodě zabavila. Ulice v tomto
brazilském
městě
byl y
nepravidelné,
úzké
a
klikaté,
zatímco v Argentině převaţovaly rovné a široké . I ty brazilské však b yl y plné odpadků a smetí. Cesta pokračovala na sever, šestého dne dosáhli konečně přístavu Porto Alegre. Krásný přístav se r ozkládal na několika návrších, okolo bujná vegetace a tropická zeleň. Vše to tvořilo dohromady nádherné panorama. Dalším znakem b yl y rovné čisté ulice lemované palmami a bílé, evropsky stavěné domy s barevnými střechami, doslova perla mezi brazilsk ými měst y. V yšata očekával v přístavu Bosáka, jemuţ předem telegraficky oznámil příjezd, avšak nikde ho neviděl. Najal si černého nosiče a ubíral se k hotelu, kd yţ ve městě náhodou narazil na Bosáka a jakéhosi Šimánka, rodáka z Blatné. Vyšata měl jiţ narostlý plno vous, takţe ho krajan nemohl hned poznat, pak se však vřele pozdravili. Bosák nechal odvézt Vyšatovo zavazadlo, druh ý den dostal zaměstnání v pivovaru a b yt, takţe měl na nějaký čas vystaráno. Krajan
Šimánek b yl
sládkem
a
asi
před
měsícem
dorazil
do
Brazílie z Buenos Aires. Měl velmi nestálou povahu, z vlasti kd ysi odjel hledat štěstí do Severní Ameriky a přestoţe tam prosperoval, vypravil se na Cejlon, kde působil v Colombo.30 Odtud se přes vlast
vrátil
opět
do
Spojen ých
států,
následovala
cesta
do
Argentiny. V návratu do Čech mu zabránila válka, a protoţe utratil 30
Cejlon – dnešní Srí Lanka, Tamt… s. 140
50
předešl ými
cestami
mnoho
peněz
a
v Argentině
se
mu
příliš
nevedlo, zaţív al zde poměrnou nouzi. Vyp ravil se pak do Brazílie, kde
v Porto
Alegre
pracoval
jako
účetní
v hotelu.
V zahraničí
pob ýval jiţ dlouho, znal asi osm jaz yků, přesto však zůstal dobrým uvědoměl ým
vlastencem
ryzího
charakteru
a
upřímného
srdce.
Jednou v restauraci na svoje náklady pohostil černocha. Vyšata se tehdy domníval, ţe by mu menší peněţitá almuţna stačila, Šimánek mu zdůraznil, ţe tak učinil proto, poněvadţ černoch by ty peníze zřejmě propil. V Porto Alegre tehd y ţilo asi 160 tisíc obyv atel, pětinu z nich tvořili Němci, jinak zde ţilo i mnoho Španělů, Portugalců a Italů, naturalizovaní
i
cizinci.
Z domorodců
pak
kreolové,
mulati,
zambové i černoši. Jednalo se o hlavní město provincie Rio Grande do
Sul,
středisko
obchodu
a
prům yslu
na
brazilském
jihu.
Nepříjemné b yl y tropické teplot y, které dosahovaly 40 - 45 C ve stínu, dlaţba pak pálila i přes podešve bot. Dle Vyšat y však pro cizince b yla brazilská kuch yně nevhodná. Zatímco v Argentině se podávala vţdy jen určitá porce a jeden chod po
druhém,
v Brazílii
b ylo
vše
jinak.
Brazilci
téměř
neznali
polévku, na stůl se přinesla hned veliká mísa s pečeným masem, jeţ b ylo na povrchu sice opáleno, ale uvnitř často s yrové. J ídlo dále tvořila
rýţe,
černé
sojové
boby
a
syrová,
hrubá
mouka
z maniokov ých kořenů, tzv. fariňho. Kaţd ý si nabíral podle chuti, jedlo se vidličkou, lţící, nejčastěji však rukama. K tomu všemu patřila
bohatá
ovocná
obloha,
kterou
tvořila
jablka,
hrušk y,
pomeranče, hrozny, banán y a ananas y. Ovoce zde b yl o velmi levné, Brazilci ho snesli neuvěřitelné mnoţství. 31 Poblíţ města se nacházela krásná výletní místa a koupaliště, jako například
Tristeza,
Gloria
a
Theresopolis.
Vyš ata
byl
zdatný
plavec, ale Šimánkovi se rovnat nemohl. Ten plaval aţ několik set metrů od břehu a vracel se svěţí jako po prvé mořské koupeli. I Vyšata se kdysi pustil, hrdý na své plavecké umění, daleko od břehu, avšak kd yţ se vracel zpět, ch ytl y ho křeče d o pravé nohy. 31
1 kg vinných hroznů stál tehdy pouhých 200 reis, coţ bylo v přepočtu zhruba 36 haléřů, Tamt… s. 143
51
Stačil ještě křiknout o pomoc, ztratil vědomí a klesal pod hladinu. Zachránil ho Šimánek. Nov ý rok 1915 nezačal pro Vyšat u příznivě, protoţe brazilské stravě a podnebí se zdařilo, co nezmohly ani námahy a svízele těţk ých dní v Pampa Central ani pustiny v Chaco Austral. Špatně propečené, nestravitelné maso a odporné, nechutné bob y s r ýţí, to vše
způsobilo,
onemocněl které
se
ţe
těţkou
Vyšatovo chorobou.
stupňovaly
a
pevné
zdraví
Zasáhly ho
postihly
i
dolní
bylo
silné
podlomeno
ţaludeční
končetiny.
a
křeče,
Byl
nucen
v yhledat lékaře. J eho stav b yl velmi váţn ý, v městské nemocnici zápasil několik dní se smrtí, shodil pln ých 26 kg ze své původní hmotnosti 74 kg. Nakonec se mu podařilo přeţít, starali se o něj oba krajané, zejména Šimánek. Po nějakém čase se trochu zotavil, ale na práci neb yl o ještě ani pomyš lení. Lékař mu doporučil změ nu podnebí, Vyšata uposlechl jeho rady, měsíc zajíţděl do romantické a krásné brazilské přírody a v okolí Cachocira, Santa Maria a Passo Fundo se zotavoval. Brz y se však mu sel rozloučit se sv ými dvěma krajan y, protoţe Bosák
dostal
zaměstnání
v Cachocira,
zatímco
Šimánek
měl
pracovat jako sladovník ve městě Santa Cruz na jihu státu Río Grande do Sul. Vyšata se ocitl osa mocen. Bylo mu smutno, neměl ţádné
zprávy
z Evrop y,
kde
zuřila
válka,
cítil
se
jako
ve
vyhnanství. Těšil se na odjezd z Porto Alegre, rozhodl se jet do Rio de J aneiro, poté zam ýšlel procestovat střední Brazílii a Paragua y. 32 Nacházel se v březnu geografick y na obratníku Kozoroha a ačkoliv to b yl jiţ podzimní měsíc, panovala přesto horka, která b yla čas od času mírněna dešti a bouřemi. Rozloučil se s krásným Porto Alegre a v duchu jiţ snil o tropick ých krásách brazilsk ých stepí a pralesů. Dne 24. března 1915 nastoupil Vyšata na loď Itapuh y, která měla namířeno Pelotas
do
Rio
měla
loď
de
Janeiro.
zastávku,
Plavba při
níţ
trvala
12
naloţila
dní,
v přístavu
bedny
s rajskými
jablíčk y. Zde přis toupilo i asi sto brazilsk ých vojáků, kteří všichni pocházeli 32
z vojenské
trestnice
a
nyní
byli
posláni
Rio de Janeiro bylo aţ do roku 1960 hlavním městem Brazílie…Tamt…s. 145
52
do
posádek
v severní
Brazílii.
Byli
mezi
nimi
vzbouřenci,
lupiči
i
vrazi,
Vyšata se pozastavil nad tím, ţe nad nimi neb yl ţádn ý dozor, kaţdopádně se měl před těmito ostrými muţi na pozoru a raději si ustlal
mezi
bednami
na
palubě.
Brazilští
„obránci
vlasti“
se
dokonce pokusili v noci znásilnit několik ţen, které touto lodí také cestoval y, pořádek musel zjednat kapitán lodi a muţi z posádk y. Propluli přístavem Florianopolis na stejnojmenném ostrově ve státě Estado Santa Catarina. To místo b ylo hornaté, silně zalesněné a sk ýtalo nádhern ý pohled. Město mělo asi 15 tisíc obyv atel, z jedné třetiny ho tvořili Němci. V přístavech i ve vnitrozemí Brazílie ţilo vůbec velmi mnoho německ ých emi grantů. Vyš ata se chtěl dozvě dět nějaké informace o průběhu světové válk y, avšak portugalsk y a německy
tištěný
magazín
mu
dodal
nepravdivé
zprávy
jako
například, ţe francouzská vláda utekla před Němci do Maroka a ţe prý b yl rusk ý car v Petrohradě zajat. Nic z toho ovšem neb yla pravda, v Evropě se naopak vedly velmi urputné boje. Cesta dále ubíhala,
9.
den
zakotvili
v přístavu
Santos.
Zde
b yl y
na
lodě
nakládán y ţok y káv y, náklad směřoval do dohodov ých zemí, ostatně kvůli
námořní
blokádě
b ylo
spojení
s Německem
a
Rakousko-
Uherskem nemoţné. V Santosu přistoupilo asi 10 osob, mezi nimi i Karel
Jelínek
z Česk ých
Budějovic,
s nímţ
se
poznal
v argentinském Rosariu a který vypadal velmi zbědovaně. Měl za sebou pohnutý osud, během něhoţ přišel o celou rodinu. Jel se jiţ pouze
rozloučit
s vlastí,
doma
pak
spáchal
skokem
do
Vltavy
sebevraţdu, coţ se však Vyšata dozvěděl aţ po svém návratu do Čech, po více neţ 10 letech, v roce 1926. Po zakotvení v Rio de J aneiro na tom neb yl Vyšata po finanční stránce moc dobře. Protoţe si musel našetřit peníze na da lší cest y, začal nejprve hledat práci v místních pivovarech. Zaměstnání nalezl v jednom z nich jménem Brahma, který sice byl z poloviny vlastněn německým kapitálem, avšak
místo
b yl o
v oboru,
kterému
rozuměl
a
navíc
mu
b yla
přidělena místnost k ub ytování, j akkoliv malých rozměrů b yla. Rio de Janeiro, tehdejší hlavní město Brazílie mělo v roce 1915 přes 1,25
milionu
obyvatel,
rozkládalo 53
se
na
mírných
návrších,
obklopené několika vrcholy. Hora Corcovado měla spojení s městem elektrickou
dráhou
vnitrozemí.
Vrchol
a
skýtala
Tijuca
krásný
dosahoval
výhled věší
na
moře
nadmořské
i
do
v ýšk y,
u
přístavu se t yčila strmá skála jménem Pao de Asucar, spojená lanovou dráhou s pevninou. Nejkrásnější výhled na město sk ýtal vrchol Alto Boavista. Hlavní magistrála města nesla název Avenida Rio Branco, dále se zde nacházel záliv Botafogo a nábřeţní korso vedlo aţ do předměstí Santa Theresa, kde zaujala Vyšatu bujná tropická květena. Na dosah města leţela mnohá výletn í místa. 33 Vše to lemovalo mnoţství parků a zeleně, největším z nich b yl park Praia
da
República.
Nacházel
se
na
třídě
Carioca,
kde
byly
oddělené cest y pro chodce a automobil y. Kaţd ý náv štěvník parku musel mít límeček na krku. Ulice zely přes den prázdnotou, neboť teploty dosahovaly aţ 47 C ve stínu. Hlavní ruch nast ával aţ ve večerních a nočních hodinách. Ţila zde silná komunita černochů, zčásti ještě zachovávající africké zvyky. Takzvaná čtvrť lásky byla velmi
nebezpečná,
prostitutky
všech
věků
a
barev
zde
často
olupovaly muţe o všechn y věci, které pak postiţení v yk upovali zpět. Ze studu to pak na policii neohlásili. Pro v ysoké teploty b ylo ve dne nejlépe skrýt se do chladného podzemí, jinak hro zil sluneční úpal. I noci zůstával y parné, Vyšata se musel dvakrát aţ třikrát za noc vykoupat a vyměnit propocené prádlo.
Přesto
blízkost
oceánu
zbavovala
vzduch
bacilů
a
pro
Evropana zde b ylo snesitelnější podnebí neţ ve vnitrozemí. Nákaze tropick ými
nemocemi
se
dle
Vyšat y dalo
celkem
úspěšně
čelit
konzumací alkoholu, který bylo moţno dostat i na lékařský předpis. Kd yţ nastala doba kd y měla Brazílie
vstoupit do války proti
Německu, vznikala různá protiněmecká vzbouření. Brazilci uvěřili totiţ
tomu,
kolonie,
ţe
si
němečtí
Němci občané
jejich b yli
zemi
v yhlédli
napadáni
na
za
své
ztracené
a
německé
ulicích
podnik y drancován y. I V yšata se stal jednou terčem útoku, kdyţ b yl popliván a označen za Němce. V pivovaru mu pravidelně strhávali 10%
ze
mzdy
jako
peněţitou
sbírku
33
ve
prospěch
německého
Například se jednalo o letovisko San Francisco či mořské lázně Ipanema, asi 6 km vzdálené od hlavního města. Dalším letoviskem bylo Petropolis, sídlo vyslanectví a konzulátů, Tamt… s. 155
54
válečného úsilí, po protestech mu pak peníze sice vrátili, v krátké době b yl však ze zaměstnání propuštěn. Vyšata měl v plánu se vrátit do Argentiny, nejprve však chtěl důkladně poznat Brazílii. Rakousko -uhersk ý pas mu b yl na obtíţ, chtěl-li získat ve vnitrozemí slušnou práci. Ještě v pivovaru se seznámil s mlad ým účetním jmén em Hermann, jehoţ rodiče b yli původem Němci, on sám se však jiţ povaţoval za Brazilce, a proto mluvil portugalsky. Kd yţ ho také propustili z pivovaru, nabídl Vyšatovi
cestu
Vyšatovi
nabídka
rychlíkem z krásné
do
k
jeho
rodičům
konvenovala,
Blumenau.
krajin y,
neboť
Kd yţ jej
do
kolonie
tak pak
stále
v Estado
Paraná.
na
ni
k ývl
a
sedl
na
koně
nevnímal
pobolíval
ţaludek
jeli a
spolu nic
bolesti
dosahovaly místy značné intenzity. Osmý den po příjezdu se jiţ konečně
cítil
lépe
a
s Hermannem
plánovali
zájezd
na
území
zdejších Indiánů. Sedli na koně, měli v úmyslu nav štívit kd ysi slavný indiánsk ý kmen Botacudů, čítající v roce 1915 asi jen 300 jedinců. Chtěli je obdarovat krávou. Na břehu řeky Itayah y nastoupili na loďku a koně za sebou nechali plavat. S krávou si zaţívali velké trable, nejprve se jí nechtělo v ydrţet na loďce během plavb y, a jakob y tomu neb ylo dost, museli ji ještě v lese popohánět, ab y s nimi šla. Přenocovali ve stráţní budově místní policie, spali na kukuřičné slámě, kd yţ se před tím ještě posilnili kávou s mlékem. Kráva jim však přes noc pošla, a aby dar Indiánům nepřišel úplně vniveč, museli jim dát aspoň hovězí maso. Indiánští muţi byli dle Vyšaty aţ patologicky líní, k práci je nedokázalo
nic
pohnout
a
raději
snášeli
tu
největší
bídu.
Vyznačovali se nestřídmostí v jídle, kd y jedli aţ do nevolnosti, avšak pokud jídlo neb ylo, tak hladověli a ţádné zásob y jídla si neukládali. silnou
Domorodci
tělesnou
prý dosahovali
konstrukcí,
zejména
značné nohy
tělesné
Indiánek
v ýšk y se b yl y
silně
v yvinut y. Muţi se věnovali pouze lovu, kdeţto ţeny nosil y těţká břemena a často i dítě. Indiánky byly
celkem moderně ošaceny, na
sobě neměly téměř nic, maximálně kus hadru nebo zástěru. Děti 55
trpěl y velkou špí nou, kolem krku nosil y ozdob y. Indiáni si po celém
těle
v ytrhávali
chloupky
a
velmi
je
zaujal
Vyšatův
fotoaparát. Kd yţ ho na ně zamířil, začali všichni utíkat, coţ b yl následek toho, ţe b yli v yděšeni naposled y při focení, kd yţ se na fotografii uviděli, z čehoţ pak onemocněli a dva z nich dokonce zemřeli zřejmě na infarkt. Vyš ata musel ted y fotoap arát schovat na stráţnici, jinak by se Indiáni jiţ neobjevili. Zatímco muţi opékali půlku kráv y, ţen y a děti si pochutnával y na vších z vlasů, z čehoţ běhal Vyšatov i mráz po zádech. Po večeři ţádali muţi tabák a cigaret y, představovali se pak sv ými domorod ými jmén y. 34 Večer Indiáni
odešli.
Druhý den
k další
doprovodem
se
přesunuli
Vyšata
stráţnici,
posnídali
maté
s Hermannem a
vydali
se
a na
obhlídku tábora. Šaman a náčelník právě nebyli přítomni v táboře, jehoţ
chatrče
nesmí
nikdo
z chrastí dovnitř,
se
ani
podobali ne
tak
mraveništím.
proto,
ţe
Bez
by mohl
dovolení ob yvatele
překvapit v nějaké choulostivě situaci (z toho by si nic nedělali), ale
mohli
by se
leknout,
z čehoţ
někdy
ztráceli
chuť
k jídlu.
Nejdříve tedy museli zatleskat. Pán domu peníze nechtěl, poţadoval jen cigaret y, a
do chat y je stejně nepustil. Byli
nuceni tábor
opustit, protoţe druhý den jim končilo povolení vládního komisaře z Blumenau, které bylo vystaveno na 5 dní. Veliteli stanice dal Vyšata za nocleh a stravu stříbrný pětimilreis, coţ b ylo asi 8 tehdejších korun. I při jejich odchodu ţádali Indiáni stále tabák, Vyšata a jeho druhové však jiţ ţádný neměli, a tak na ně bylo házeno klacky a kamením , z čehoţ je vysvobodil fotoaparát, před nímţ
domorodci
utekli.
Indiáni
oblehli
stanici,
doţadovali
se
dalšího masa a dělali v ýhruţné pohyb y. Odešli teprve poté, co jim dali maso ze dvou skopců, které narychlo
porazili. Druhý den
vyrazili na zpáteční cestu a v pořádku se vrátili. S Hermannem denně sedali na koně a lovili ryb y, pták y i zvěř a Vyš ata přihlíţel pěstování
rýţe,
tabáku,
káv y,
bobů,
manioku
a
yerby
maté,
brazilské kuch yni však nikd y nepři v ykl. Naučil se však házet lasem na poh ybliv ý cíl. Dalším po znatkem b ylo, ţe všichni domorodci 34
Jména měla původ v přírodě a zněla v překladu do češtiny jako pes, liška, strom, hvězda atd., Tamt… s. 167
56
včetně ţen kouřili, chodili bosi, nehty nestříhali ani nepilovali a nikdy se nem yli, pouze období dešťů z
nich mohlo sm ýt špínu.
Některé mladé ţeny měly od přírody krásná těla, avšak ţeny starší 30 let b yl y mnoţstvím dět í i nuzným ţivotem tak v yčerpán y a jejich obličej
natolik
vrásčit ý,
ţe
se
podobaly
našim
osmdesátilet ým
stařenkám. Po dvou měsících povolali Hermanna znovu do Rio de J aneira, Vyšata jel s ním a přem ýšlel cestou, co dál, neboť ze svého načrtnutého programu měl odb ytu teprve velmi malou část. Vrátil se z Estado Paraná do Rio de Janeiro, kde na Hermannovu přímluvu ještě jednou dostal práci v pivovaru Brahma, ale p o měsíci b yli všichni
zaměstnanci
jiné
neţ
německé
národnosti
propuštěni.
Hermann pak nalezl zaměst nání v bance. Vyšata své propuštění chápal
jako
odvetu
za
demonstrace
a
vstup
Brazílie
po
boku
spojenců do války. Těţké časy nastaly pro mnohé krajany, kteří b yli často zbaveni svého místa, přestoţe v něm pracovali mnoho let. Vyšata plánoval vrátit se do G eneral Acha k donu Attiliovi, pak se měl rozhodnout, co dále. Stále ho trápila ţaludeční nemoc, kterou
způsobilo
nevhodné
klima
a
těţká
brazilská
strava.
Rozloučil se s Hermannem a 17. března 1917 nastoupil na loď Florianopolis a za 14 dní b yl jiţ v Argentině. V Buenos Aires zašel do hotelu Habsburg, kde se vţdy zdrţovali čeští krajané. U stolu spatřil přítele, Moravana J ančíka. Objali se a políbili, v yprávěli si své záţitk y, kterých měl daleko více Vyšata. J ančíkovi naopak přib yl y dvě děti, vlastnil ve vzdá leném buenosaireském předměstí Bernal krejčovský závod, avšak příliš neprosperoval. Vyšata mu slíbil, ţe ho navštíví, coţ druhého dne skutečně učinil a musel vše znovu v yprávět. Jančík b yl toho mínění, ţe pampa je rájem tuláků, přesto Vyšatův úm ysl schvalo val. Ten mu sdělil, ţe o cestách a osobách
píše
do
časopisů,
načeţ
rozmluva
trochu
vázla
a
při
loučení ho Jančík poţádal, aby nepsal nic o nich. Měl obavy z toho, ţe se sousedé ve vlasti dozvědí , jak v Argentině ţije. Vyš ata mu poté slíbil, ţe tak neučiní nebo napíše, jak se Jančíkovi daří královsk y. J ančík čekal aţ bude po válce, aţ si v ydělá dostatek
57
peněz a také na t o, co řekne jeho ţena. Vyš ata slíbil, ţe najde -li pro něj nějaké vhodné zaměstnání, dá mu hned vědět. 35 Brzy po této rozmluvě jiţ zamířil do General Acha, kde ho uvítal starý
známý
don
Attilio
Paoli,
trpící
siln ým
revmatismem.
Poznamenal, ţe válka je sice aţ v Evropě, ale jak on, tak Vyšata jsou z ní invalidé. Vyšata opět přijal pozvání od dona José do osad y San J osé a při té příleţitosti v yči stil své zbraně, kterých vlastnil několik.36 Podařilo se mu získat i koně jménem Lazlo za 40 pesos od dona Jacinta. V partii karet pak peníze vyhrál zpět. 37 Attilio
obdaroval
Vyšatu
světlým
ovčáckým
psem,
kterému
dal
jméno Gringo. Vyšata si vyrobil sedlo z e dvou ovčích kůţí a na cestu obdrţel jídlo, tabák, pětilitrovou láhev vína a malou lahvičku jodové tinktury. Znovu se měli setkat aţ za 8 měsíců. Vyšata zam ýšlel prozkoumat západní Pampu Central, pak p řes Neuquen do Patagonie. Věřil, ţe se mu s dobrým koněm plán podaří provést. Jeli směrem na západ, před večerem je zadrţelo stádo dob ytka, které b ylo hnáno k nádraţí. Dlouho do noci pak seděli u ohně,
jedli
pečené
maso,
pili
maté
a
vyprávěli
si
gaučovské
příběh y. V pampě neb ylo rozdílu mezi pánem a sluhou, panovalo zde posvátné ticho, jen občas přerušené štěkotem pouštní lišky nebo kuňkáním ţab v blízké laguně. Ráno se v ydali na další cestu. Jak postupovali stále více na západ, stávala se krajina opuštěněj ší a divočejší.
Les y
s ţivočichem,
v ystřídal y
kterému
pastviny
Vyšata
říkal
a
pouště.
smraďoch,
Setkali protoţe
se jeho
originální piţmový zápach se nedal ţádn ým prostředkem odstranit, oblečení se pak muselo znehodnotit. Kůţe z těchto zvířat však b yla velmi jemná, v yráběl y se z ní rukávník y a límce. Po 12 denní cestě dorazili na estancii San José, kde majitel s rodinou přeb ýval v pěkném domku. Vyšata se zde cí til jako doma, jídlo bylo připrav ováno na evro pský způsob. Dlouho do noci si pak povídali. Od příštího dne podnikali s donem José v yjíţďky po kraji,
35
Brzy svůj příslib splnil a získal pro Jančíka menší hospodářství na severu Argentiny u města Corrientes, Tamt… s. 177 36 Mezi Vyšatovy zbraně patřil revolver Smith a pušky lancasterka a 9 mm winchesterovka, Tamt… s. 178 37 Částka se rovnala asi 80 rakouským korunám, Tamt… s. 178
58
lovili
velké
hospodářské
mnoţství práce
zde
zvěře.38
Zajímavostí
obstarávali
nesporně
b ylo,
ţe
muţi. 39
Mléka
se
především
v ydojilo jen tolik, kolik b ylo potřeba, máslo nebo s ýr tam, daleko od světového trhu, lidé vůbec neznali. Ţen y zde b yl y zaměstnán y vařením a praním pro své muţe a jejich druh y. Nebral y za to plat, dávala se jim strava ve skopovém a hovězím mase. K rozdělání ohně a v ýrobě svíček se pouţí val hovězí lůj. Na pampě panovala dokonalá
id yla
samot y,
neslavily
se
ani
neděle
a
svátk y,
nerozhodovaly týdny a měsíce, volno dával jen majitel. Práce na estancii však nebylo mnoho a pastevci ze vzdálen ých stád jí měli ještě méně. Don J osé v yzv al Vyšatu ke generální prohlídce sv ých pozemků, ten strávil 26 dnů v sedle koně Vallo, po návratu musel na dva dny ulehnout na lůţko, protoţe ho bolelo celé tělo. Na to znali Indiáni jediný recept, bolest se měla překonat tak, ţe se znovu naskočilo do sedla. Vyšata se dle toho zařídil a jiţ třetí den byl opět v sedle svého koně. Na estancii b yl nejdůleţitější osobou mayordon, který b yl hlavním správcem, zatímco capetazo rozděloval na estancii práci. Don José oznámil, ţe se na estancii vyskytla puma, proto b ylo nutné sbalit si věci minimálně na 2 dn y, hlavně zbraně. Puma, které se také jinak říkalo stříbrn ý lev, b yla jihoamerick ým dravcem, který sice nebyl tak krvelačný jako jaguár či například bengálsk ý t ygr, ale ţádná legrace s ní neb yla. J ejí předností je siln ý úder tlapou. Vyš ata si nach yst al kulovnici značky Winchester, do druhé ruk y brokovnici a na záda si připevnil vak se sušen ým masem a suchary, načeţ vyjeli s donem José na lov. Cesta vedla travnatou
pampou,
puma
zadávila
jiţ
několik
ovcí
i
tři
kusy
hovězího dob ytka. Nejsnazší, jak dostat pumu, b ylo najít její doupě nebo ji zastihnout při napájení. Po poledni dorazili k řece Salado, přes řeku je převezl Indián na druhý břeh, kde ostrá, vysoká tráva řezala koně pod břich y. K večeru nalezli po pumě první stop y
38
Ţili zde zajíci, martinetty, koroptve, lišky, smraďoši a zejména holubi. S vařenou rýţí tvořili holubi delikátní pochoutku zvanou guiso. Tamt…s. 183 39 Muţi například také dojili krávy, coţ se v Evropě dělo snad jen na frontě, ale v Argentině by dojení krávy ţenou působilo kuriózně, Tamt… s. 184
59
v podobě dvou vyhlodan ých dob yt čích těl. Puma si v ybírala jen prsní maso a vnitřnosti, zbytk y nech ávala jiné zvěři. Vyšata se lekl skřeku papoušků a v ystřelil na ně, za coţ b yl donem J osé pokárán, poněvadţ těch dvou ran b yla škoda, ba co víc, prozradil jejich přítomnost. Příště jiţ Vyšata lovil hejno ptáků kusem ocelového drátu,
který
házel
proti
hejnu.
Úspěšně
tuto
radu
zuţitkoval
v Patagonii. Ráno v yrazili k laguně na lov pum y. V yšatovi s donem J osé se povedlo pumu v ypátrat a zastřelit, ale zcela bez problémů se to neobešlo.40 Maso z pumy jim velmi chutnalo, o její srdce se rozdělili, čímţ měla
podle
indiánské
pověry
přejít
do
jejich
krve
odvaha
a
statečnost krále pamp, jak stříbrného lva naz ývali. Vyš ata konal na projíţďky po estancii, zdokonalil se v házení lasem. Brzy však jiţ jako správn ý tulák pom ýšlel na další cest y. Na jeh o počest b yla uspořádána závěrečná bohatá hostina. Vyšata touţil po volnosti a nových záţitcích. Druhý den vyrazil na koni Vallo s doprovodem psa Gringa a směřoval na jih, k řece Río Colorado, kde se měla nacházet kolonie Los Puelches. Zvířata mu dělala výborné h lídače, takţe mohl v noci klidně spát. Šakal nebo liška se na většího tvora neodváţí, hadi zde neb yli jedovatí a jaguáři či mravenci se zdrţovali jen v blízkosti řek, potoků a lagun. A tak největšími parazit y b yli mravenci a lesní štěnice, které Vyšatu vel mi suţovaly. Zevnějšek jeho psa Gringa doznal změny tím, ţe mu v zimě zhoustla srst. Po týdnu cesty dorazil
konečně
stavení.
Hostitel
do ho
kolonie přijal
Los
Puelches,
nedůvěřivě,
která
neboť
čítala
Vyšata
asi
30
vypadal
celkem zpustle. Vous y měl dlouhé, h usté a špínou pokryté, neboť po odjezdu z General Acha se příliš nem yl, ne snad z odporu vůči blahodárn ým účin kům vod y, ale z ohledů na osobní bezpečnost. V Evropě b yla šp ína a zanedban ý zevnějšek předmětem opovrţení, naopak
v argentinsk ých
pampách
b yla
čistota
známkou
zralosti
k zákeřné ráně. Ctitel pořádku a čistoty stál za přepadení ať uţ gauči
či
vaquery.
Hostitel
se
40
stal
vlídnějším
po
přečtení
Vyšata stál totiţ v jednu chvíli na nesprávném místě a málem dostal zásah, za coţ mu don José od plic vynadal, Tamt…s. 189
60
doporučujícího dopisu, Vyšata si udělal lůţko z ovčí kůţe a jedl spolu s peon y. V kotlíku se vařilo griso a vo da na maté a V yšata zároveň podělil své společník y cigaretami, coţ b yla v tomto kraji velká vzácnost. Vyprávěl, ţe je Čech, oni tuto zemi sice neznali, ale o Rakousku tušení měli, protoţe v pueblu s nimi přebýval jeden Austriaco čili Rakušan, kterého se Vyšata odhodlal brzy navštívit v naději, ţe to bude také Čech. Na noc strávenou v osadě Vyšata nikdy nezapomněl. Vpád myší zahnal ještě rozţehnutou zápalkou, ale místo nich se objevily obrovské štěnice. Jeho jediná obrana spočívala v tom, ţe naplnil v ytvořil
z nich
ochranné
čt yři
val y,
plechovky od barev vodou a
přesto
se
však
ráno
probudil
s mnoţstvím kousanců. Večer se Vyšata vypravil za Rakušanem, který pracoval rýčem na zahradě, a navázal s ním španělsky hovor, při kterém se dozvěděl, ţe pochází z rakouské provincie Čech, coţ Vyšata dost dobře nemohl pochopit. Naše krásné Čechy a rakouská provincie? Svoje rozhořčení však ovládl. Rudolf Čejka (krajanovo jméno) se ptal, co má V yš ata společného s Čechama a ten mu řekl, ţe se tam narodil a představil se jako Fr anta Čech. Čejka ihned dodal
Vyšata,
neboť
znal
jeho
jméno
z časopisů
a
sl yšel,
ţe
cestuje. Vyšata mu trpce tak trochu v yčetl, ţe se nehlásí hrdě za Čecha a v ydává s e za Rakušana. Proč tomu tak je? St ydí se snad? Čejka se za svůj původ sice nest yd ěl, ale n ikdo neví, co je Čech, Bohémico zde znamená tulák nebo vagabund, a tak se s rakousk ým pasem nechával naz ývat Rakušanem. Vyšata musel uznat, ţe má Čejka pravdu a stiskl mu ruku. Ten zanechal práce, uvedl Vyšatu ke svému zaměstnavateli a představil ho jako k rajana a cestovatele. Čejka, který dříve pracoval na stavbě dráhy ze San Antonio u Atlantiku na západ, dlel v Argentině jiţ od roku 1912. Na Vyšatovu počest dal majitel zabít statného skopce, kterého si pak opekli, zapíjeli vínem a Vyšata v yprávěl své osud y. Čejka mu radí, ab y procestoval
Patagonii
bez
koně,
protoţe
prý
hrozilo
reálné
nebezpečí, ţe b y ho někdo kvůli vlastnictví koně zabil. Vyšata chtěl
poznat
Patagonii
i
za
cenu
rozloučení
s koníkem
Vallo,
kterého od něj Čejka odkoupil s tím, ţe pokud se vrátí do roka, 61
dostane koně zpět. Vyš atova cesta do osad y Mahuide vedla přes Neuquen. Napříč Patagonií aţ k Atlantiku chtěl procestovat za půl roku a doufal přitom, ţe do té doby skončí v Evropě válka a dozví se
informace
o
svých
blízk ých.
Jel
špatně
sjízdn ým
terénem,
v okolí Río Colorado si povšiml bujnější vegetace neţ ve v yprahlé pampě. Do osady Mahuide se dováţela vlna, kůţe, kukuřice a pšenice a v yváţelo se odtud hlavně dříví. Za 3 pesos denně nocoval u jednoho Švéda všude doprovázen psem Gringem. Po třec h dnech nastoupil do vlaku směrem na Neuquen, trať b yla lemována řekou Río Negro, která se u Carmen de Patagones vlévá do Atlantiku. Sráţky
zde
jsou
v yd atnější,
půda
b yla
obdělána,
převaţoval
dřevařsk ý prům ysl . Dorazil do Neuquen, coţ b ylo město s tehd y as i 20 tisíci ob yvatel i, z velké části kreol y. Vyšata n ab yl přesvědčení, ţe
město
bude
Argentiny.
Pro
hrát
v ýznamnou
obchodníky
roli
b ylo
při
město
kolonizaci prav ým
jihozápadní
rájem,
protoţe
leţelo na důleţité ţelezniční trati. Ub ytoval se v hotelu Roma a zakoupil si lístek do San Carlos de Bariloche. Cesta vedla podél řek y Lima y, vlak jel rychlostí 20 km/h, od jihu vál studen ý vítr. Druhého dne za večerní tmy byl
Vyš ata na místě. Ub ytoval se zde
u bratra dona Attilia. Městečko mělo asi 7 tisíc obyvatel, vě tšinu z nich
tvořili
italští
imigranti.
Leţelo
na
břehu
jezera
Nahuel
Huapí naproti Chile. Nádherná poloha lákala mnoho turistů. Rodinu bratra dona Paoliho tvořily 2 dcery ve věku 19 a 14 let a s yn v e věku 12 let. Na hostitele pěl Vyšata jen chválu a zmínil se i o tom, ţe dívk y b yl y velmi sličné. Kd yţ se uloţil, přišl y obě sestry a bez rozpaků se před ním převlékaly jako by byl jedním z peonů, na
coţ
opravdu
vypadal,
neboť
b yl
velmi
neupraven
a
se
zanedban ým zevnějš kem. Starší sestra se ho provokativně zeptala, zda je ţenatý či svobodný a on se jí optal, zda se jí líbí. 41 Na Vyšatovi
se
jí
nelíbilo
vůbec
nic,
jen
litovala
hezkého
jména
Francisco čili Pancho pro tak ošklivou tvář. Vyšata jiţ ch ystal pomstu tím, ţe se v ykoupe a nav štíví holiče. Kd yţ to provedl, nemohla ho starší ze sester vůbec poznat, a tak se ptala, co si 41
Dívka se pohrdavě zasmála se slovem Barbudo (vousáči), coţ se dotklo Vyšatovi muţské ješitnosti, Tamt… s. 209
62
přeje, načeţ si Vyš ata poručil šálek káv y. Nemohl si nevšimnout jejích vzdouvajících se ňader. Seňorita ho poznala, zrudla a zvolala jen Que cambio! (Jak jste se změnil). Ani její otec nemohl poznat tuláka z pamp. Pomsta b yla sladká, ale přišel o společně sdílenou loţnici a mohl tedy zapomenout na jakékoliv večerní poţitk y. Přem ýšlel o nov ých jihoamerick ých toulkách. Chtěl se dostat přes Patagonii
aţ
na
druhou
stranu
k Atlantiku,
ale
nemohl
pouţít
ţeleznice. Rozloučil se s rodinou Paoli, starší dcera jeho odchodu litovala, svěřil jí tedy aspoň psa Gringa. Doprovázel jako vaquero transport do b ytka, ale na strastiplnou cestu moc rád nevzpomínal. Na cestě upadl do bezvědomí v yčerpáním, zachránil ho jeden kreol. Do San José nakonec dorazil a dostal mzdu nezkrácenu. Nabídl její polovinu svému zachránci, ale tento dobrý člověk si nic nevzal, proto mu Vyšata daroval aspoň dvě poniklované ostruh y na bot y. Zakoupil si lodní lístek do San Antonio. Odtud měl plout parníkem aţ do Bahía Blanca a následně se vrátit vlakem do General Acha. Vyšatova bilance b yla celkem uspokojivá, měl skvělé záţitk y a dojm y. Na druhé straně b yl však finančně dosti v yčerpán, musel dokonce prodat své zbraně boháči donu Jacintovi. Odebral se na sever Argentin y a zde připravoval další cest y po Paragua yi, Bolívii a Peru. Těšil se na krásy v zemi Inků a zasvětil jim dalších 5 let svého ţivota.42 Světová válka se pomalu ch ýlila ke svému konci a i Vyšata choval naděje na lepší ţivot, národnostní uklidnění a zlepšení hospodářsk ých po měrů. V buenosaireském pivovaru si Quilmes si v ydělával na další cest y. 43 J eho finanční situace i zdraví doznal y obrat k lepšímu. Ve voln ých chvílích pracoval v Českém národním sdruţení, v jehoţ čele stál
ing. Fr. Zelenka. Bydlel
u Jančíka
v předměstí Bernal. Ch ystal se na sever Argentin y, do provincie Corrientes, uplatnit
kde
své
ţili
i
Indiáni
zemědělské
z kmene
znalosti,
42
Guaraní.
kterým
Jančík
Vyšata
sice
touţil příliš
Vyšata zde mylně uvádí i kmen Mayů, ale ti byli typičtí pro Střední Ameriku, kam vůbec nezavítal, Tamt… s. 217 43 Vyšata byl vybaven doporučujícím listem od dona Jacinta pro Alfreda Cabrala, majitele estancie na severu Argentiny, Čech-Vyšata F., Patnáct let v Jiţní Americe – 2. díl Divokým rájem, Praha 1927, s. 3
63
nedůvěřoval, přesto mu slíbil najít uplatnění na některé estancii. Pro jejich chudobu b ylo velmi obtíţné sehnat vhodn ý pozemek. Dne 18. září 1918 se vydal vlakem z nádraţí Chacarita na sever. V tomto klimatickém pásmu panovalo velké horko. Po ţeleznici dorazil
přes
Zárate
aţ
rozdvojovala. Severní cesta
do
Monte
Caseros,
kde
se
dráha
vedla do Posadas (provincie Misiones)
a dále do Paraguaye, západní část mířila do Corrientes. Kmen Indiánů Guaraní o b ýval sever Argen tin y, Paragua y, západní Brazílii a v ýchodní Bolívii. D alší zastávkou b ylo město Mercedes o zhruba 22
tisících
obyv atel.
Celé
bylo
v ystavěno
z v yp álen ých
cihel,
pozemky se zde hodil y jen pro pastvin y a b yl y velmi levné. Estancie Alfreda C abrala nesla název Juguerý, cesta k ní vedla roklinami a baţinami. Vyšata obd rţel k ob ývání dvě místnosti a k ruce sluhu, Indiána Estebana. Typi ckou stravou b ylo ovčí maso s mlékem a pštrosím pečen ým vejcem. U dona Alfreda dosáhl toho, ţe J ančík obdrţel po zemek o v ým ěře asi 50 ha, jako nájem měl platit 20% v ýtěţku obilí. Dostal darem i osivo, koně, pluhy a b ylo mu i uhrazeno jízdné. Vyšata postupně poznával ţivot zdejšího lidu, a to i s v ydatnou pomocí
Estebana,
v tomto
kraji
znamenitého
zvládali
jízdu
jezdce. na
koni
Ostatně dokonale,
všichni chytali
Indiáni lasem
zdivočené koně. Ţeny zde ţily s muţi ve zcela volných svazcích a často své ctitele měnil y. Nosil y jen kus hadru, brz y rodil y děti, ale společně s muţi nestoloval y. Indiáni své děti dost zanedbávali, rodina mezi nimi neexistovala, rozmáhal se těţký alkoholismus. Dělníci na estancii dostávali mzdu 12 pesos měsíčně, ţeny braly jen 8 pesos. K tomu všem pracovníkům náleţela strava. Indiáni nosili obuv z ovčí kůţe, o nichţ věřili, ţe je ochrání před prudce jedovat ým hadem yarará. Největším hadem, který se v Argentině v ysk ytoval, b yl hrozn ýš královsk ý, kterého však Vyšata nespatřil. Indiáni jedli většinou v leţe, t ypick é jídlo tvořilo pečené maso a kukuřičné
klas y.
Vyš ata
se
nenechal
zlákat
četn ými
svody
indiánských ţen. Jančík mezitím svou houţevnatostí slavil první úspěch v boji s argentinskou půdou, podařilo se mu v ypěstovat 64
kukuřici. Majitel estancie Cabral si postěţoval Vyšatovi, ţe ho tíţí problémy
s mladým
správcem,
pod
jehoţ
vedením
dosahoval
špatn ých hospodářsk ých v ýsledků. Krajinu tvořila suchopárná vegetace, téměř bez strom ů. Výhoda spočívala ve skutečnost, ţe se zde nev ysk ytovali mosk yti, zato mravenci
ztrpčovali
místním
obyvatelům
notně
ţivot.
Na
této
estancii se toho moc pěstovat nedalo, z plodin měla svůj v ýznam pouze kukuřice, jinak se zde choval převáţně jen dobytek, z a který se platilo pouh ých 45 pesos za kus, coţ znamenalo pouze poloviční cenu
neţ
kdekoliv
jinde
v Argentině,
přičemţ
ho
výrazně
prodraţovala nákladná ţelezniční doprava. Na
estancii
Juguerý
V yš ata
strávil
více
neţ
dva
měsíce
a
v prosinci 1918 se jiţ ch ystal na další cest y. J ednou, kd yţ b yli na cestě do města Mercedes, se s ním a Jančíkem převrátil vůz a Vyšata
upadl
do
bezvědomí.
Don
Cabral
projevil
neobyčejnou
velkorysos t a zaplatil mu lékaře i pob yt v hotelu Centenario. Po t ýdnu mohl Vyšat a konečně pokračovat dále do Corrientes. Cesta tam trvala 8h, cestou vlak zastavil ve stanici Empedrado. Toto městečko leţelo na v ysokém břehu řek y Paraná, obklopeno krásn ým palmov ým lesíkem a četn ými zahradami, ve kterých dominoval y pomerančovník y,
banánovníky
a
fíkovník y,
coţ
Vyšatovi
připomínalo tak trochu Francouzskou riviéru. Z Corrientes pak měl dále pokračovat
do Posadas v provincii
Misiones, coţ
mu sice
zkomplikovala stávka lodní ků, ale Vyšata si poradil, kd yţ jednoho z nich přemluvil k individuální přepravě. Docílil tak úspěchu i v situaci, která se zdála být marnou. Vypluli za ranní mlh y a V yš ata, přestoţe měl zaplaceno, musel se skrýv at v podpalubí, přeplněném hromadou melounů a banánů. Kd yţ minuli
Corrientes,
odváţil
se
vstoupit
na
palubu,
aby
mohl
pozorovat krajinu při řece Alto Paraná. Vyšata si všiml rozdílů mezi argentinským a paraguayským břehem. Krajina na argentinské straně
se
postrádala
v yznačovala vegetaci.
tím, ţe
Naproti
byla
tomu,
v bujné, s yté zeleni lesů. 65
pustá,
neobdělaná
paraguayský
břeh
a se
téměř utápěl
Po
4
dnech
dorazil
do
města
Posadas,
hlavního
v provincii
Misiones o asi 25 tisících ob yvat el. Město pulsovalo obchodním ruchem, patřilo k nejv ýznamnějším na severu Argentin y a vedla přes ně frekventovaná ţelezniční trať, která spojovala Buenos Aires s hlavním
městem
Paraguaye
Asunciónem. Měřila asi
1800
km.
Vyšata se zde setkal s krajanem ze Slezska, který se jmenoval J avornick ý. 44 Na paragu ayské straně leţelo městečko Villa Encarnación, Vyšat a pojal plán procestovat později celou Paraguay, chtěl však ještě navštívit některá města severní Argentin y a setkat se zde s krajan y. Cestování
přitom
nebylo
ani
pohodlné
ani
levné,
stravování
a
ub ytování, na to musel nést náklad y cestující, ale Vyšatovi to umoţnilo poznat zblízka ţivot Indiánů a pro svou zdrţenlivost mezi ně pronikl. Psal pak, ţe mnozí Indiáni mají lepší srdce neţ mnoho Indoevropanů. Zvláště s dělníky se zde zacházelo velmi špatně, coţ poznal Vyšata osobně při prohlídce továrn y na v ýrobu taninu, v ýtaţku z quebračového dřeva. Továrna patřila francouzs ké společnosti La Forestal. ub ytovaní
Tato
firma
byla
v nuzných
majitelem
domcích,
rozsáhl ých
museli
lesů.
nakupovat
Dělníci,
v obchodech
patřících společnosti, neexistovala konkurence a dělníci tak b yli vydáni zcela napospas zaměstnavateli. Platilo se pou ze v jakýchsi penězích
společnosti,
tato
podivná
měna
se
dala
vyměnit
za
argentinská pesa se ztrátou 20 procent. Vyšata zhodnotil továrnu jako otrocké zařízení. Vyšata zamířil do Barangueras a odtud vlakem do Santa Fé. Měl značný problém
sehnat
pitnou
vod u,
všude
tekla
voda
nevalné
chuti. Kd yţ se blíţil k Santa Fé, těšil se na odpočinek a na to, jak se
zotaví
z trampot
a
námah
čtyřměsíční
cesty
po
severní
Argentině.
44
Vyšata uvaţoval, jak bylo na tehdejší dobu obvyklé, v kategorii Čechoslovák a nemohl pochopit, ţe Javornický byl Polákem ţijícím ve Slezsku. Také tvrzení, ţe za 3 roky byl jiţ uvědomělým Čechoslovákem nezní příliš věrohodně, uvědomíme-li si, jaké spory se vedly o Těšínsko mezi tehdejší ČSR a Polskem…ČechVyšata F., Patanáct let…Divokým rájem.. s. 33
66
Po příjezdu se ub ytoval v Mirwaldově hostinci zcela v ysílen a v yčerpán nejen fyzick y, ale především finančně. Zrovna panovalo léto,
teploty
poohlédnout
dosahovaly po
práci
přes
na
40 C
České
ve
stínu.
národní
Vyšata
sdruţení
si
a
zašel
obdrţel
zaměstnání řidiče tramvaje. Absolvoval pouze minimální školení, plat nestál za mnoho. Brzy se stal postrachem města, jízdní řád vůbec nerespektoval, zastávk y si volil dle libosti, zejména krásn ým ţenám
zastavil
kdykoliv
a
těm
méně
hezk ým
pak
nezastavoval
vůbec. Krajany zdravil pozdravem „Nazdar“, po městě Santa Fé vešel
ve
rychlostí,
známost
jako
takţe
stávalo,
se
Nazdar
–
ţe
Motorman.
cílovou
stanici
Jezdil
v ysokou
mnohdy
minul.
Jednou jiţ došla šéfovi trpělivost a Vyšatu propustil. Šel se pak zeptat
na
práci
do
jednoho
německého
pivovaru,
ale
nazván
zrádcem vlasti, b yl odtamtud v ypoklonkován se slov y Salga de aguí pronto.45 J ednou při v yjíţďce na lodi se s Vyšatou, Roháčem a Zápalem bárka převrhla a Vyšata ztratil při nedobrovolné koupeli notes se 30 pesos, coţ byla při jeho nevalné finanční situaci katastrofa. Ocitl se bez peněz, navíc se jeho oblečení jiţ rozpadalo. Z této situace ho zachránili obětaví krajané, kteří pro něj uspořádali sbírku a rovněţ tak štěstí, kd yţ na los, který předtím zako upil od Indiánky, vyhrál 100 pesos, coţ byla jeho první výhra v ţivotě. Peníze stačily na nákup slušného oděvu i na cestu do Rosaria vzdáleného 270 km. Město Santa Fé, hlavní město stejnojmenné provincie, mělo v té době asi 60 000 obyvatel. Ostatně hlavní m ěsta nesla
většinou
například
totoţná
provincií
jména
jako
Catamarca,
provincie,
Córdoba,
coţ
Corrientes,
se
t ýkalo
Mendoza,
Salta, San Luis, Tucumán aj. Santa Fé b ylo zaloţeno v 16. století, počtem ob yvatel však dosahovalo sotva pětin y populace Rosaria. Přesto tvořilo v ýznamnou námořní křiţovatku severní Argentin y, zámořské
parníky
mohly
Přiváţely
nejčastěji
proplouvat
zemědělské
po
produkty
řece jako
Paraná pšenici
aţ
sem.
a
také
kukuřici. Pro hustou ţelezniční síť a dobré podnebí se zde velmi 45
Něco jako „Ihned odtud vypadni“, Tamt… s. 44
67
dařilo
zemědělství.
Na
druhém
břehu
řeky se
nacházelo
město
Paraná, avšak kvůli ostré konkurenci mezi oběma sídly nestál mezi nimi ţádný most, který b y je spojoval. Vyšata se snaţil poptat na krajana Alexandra, ale ani v této době ani později po něm neobjevil ţádné stop y. V březnu 1919 nastoupil Vyšata do vlaku ze Santa Fé do Rosaria. V San Carlos Sud učinil malou zastávku, aby si zavzpomínal při prohlídce pivovaru. Jeho nový sládek, Polák Gaston Mazurkiewicz narozený
ve
francouzském
Maroku,
ho
potěšil
sv ým
obdivem
k československému národu, vzděláním a světovou úrovní sv ých názorů. Kdyţ přijel Vyšata do Rosaria, jiţ ho očekával krajan Lhota, koţešník, jehoţ pohostinství s povděkem přijal. V Rosariu navštívil Národní sdruţení a velmi nemile ho překvapila nesvornost a
vlaţnost
neviděl
krajanů
pro
svůj
v národních
pob yt
citech.
perspektivní
V tomto
v yhlídk y,
městě
proto
Vyšata
se
raději
odebral po 2 dnech vlakem do 300 km na severozápad vzdálené Córdob y. Zrovna zde probíhal y kukuřičné ţně. V ţádném zdejším pivovaru práci nesehnal, a potom zanechav zavazadla neprozřetelně v nádraţním apartmánu, v yd al se do osady Río Segundo. Dostal práci na kukuřičn ých ţních a m yslel, ţe má v yhráno. V noci se mu zdálo, ţe jiţ v yděl al spoustu peněz a bude moci nadále cestovat dle libosti. Vyšata však kukuřici lámat vůbec neuměl,
nikdy
tuto
práci
nedělal
a
rozuměl
jí
prý
asi
jako
astronomii. Kd yţ mu předvedli, jak se má tato práce dělat, m yslel si Vyšata, ţe touto zdánlivě lehkou činn ostí v ydělá za měsíc aspoň 100 pesos, avšak zklamal se ve svých vyhlídkách. Brzy pocítil únavu,
která
byla
způsobena
nezv yklou
prací,
nedostatečnou
stravou a špatným odpočinkem. Otekly mu ruce a zápěstí, koncem t ýdne b yl jiţ fyzick y zcela v yčerpán. To, co Italové zvládli za den, na to potřeboval Vyšata týden. Dal si tedy vyplatit skromnou mzdu a vrátil se do Córdob y, kde však na něj čekalo nemilé překvapení. Z jeho zavazadla zmizely cenné zápisk y, fotografie z Brazílie a pamp severní Argentin y, dalekohled, fotoaparát a další věci. Zůstal jako zkamenělý a vyčítal si, ţe měl věci uloţit u nějakého krajana. 68
Nechtěl, ab y se v ědělo o jeho finanční tísni a tato ost ýchavost se mu v ymstila. Nepomohly ani reklamace v hotelu či stíţnost na policii,
bez
potvrzení
neměl
šanci.
Osud
si
dokázal
s Vyšatou
vskutku zahrávat, ale nepodařilo se mu ho nikdy zlomit. Vyhledal pomoc předsedy Národního sdruţení v Córdobě Karla Marka,
předloţil
sdruţení
mu
v Buenos
pověřovací
Aires
a
listinu
v ylíčil
mu
z ústředí své
Národního
osud y.
Donucen
okolnostmi, zůstal hostem Markovy rodiny po celé tři měsíce, ale nikdy
nelitoval,
protoţe
patřily
k jeho
nejšťastnějším
obdobím
pob ytu v J iţní Americe. Město Córdoba, hlavní ve stejnojmenné provincii, se rozkládalo po obou březích řeky Río Primero a ţilo zde v roce 1919 asi 170 000 ob yvatel, z toho 1/5 cizinců. Sv ým zaloţením v roce 1573 se
řadí
k nejstarším
argentinským
městům.
Panoval
zde
čilý
hospodářský a kulturní ţivot.46 Ve městě mělo obchodní a politické zastoupení 10 států, mezi nimi například Jugoslávie. V tomtéţ roce zde pobývalo 20 rodin z ČSR, v roce 1927 jiţ 500 lidí. Národní sdruţení o 12 členech trpělo rozpory, krajané se na jeho aktivitě příliš nepodíleli. Na severozápad od města ční pohoří Sierra de Córdoba, jeho nejv yšší vrchol y b yl y po většinu roku pokryt y sněh em. Nach ázel y se tam i četné lázně na léčbu plicních onemocnění, převládalo zde zdravé podnebí. Vyšata začal znovu sepisovat svoje vzpomínky náhradou za ztracené zápisk y. Při pokusu získat zaměstnání ve velkodílnách
dráhy
Central
Córdoba,
vešel
do
kontroverze
s anglick ým ředitelem, který kd yţ zjistil, ţe Vyšata umí kromě španělštiny a portugalštiny i německy, tak ho pokládal za Němce a odmítl ho zaměstnat a nepomohla ani ověřovací listina z Národního sdruţení v Buenos Aires. Naštěstí mu brzy přišel dopis z Llavallol, kde
ho
Polák
Mazurkiewicz
zval,
aby
nijak
prokázat
se
ucházel
o
místo
československou
státní
v pivovaru. Nebylo
však
příslušnost, protoţe v
snadné
Jiţní Americe dosud neexistovalo politické
46
Stálo zde 11 bank, univerzita, mnoţství škol, 10 nemocnic, 13 hotelů, 7 veřejných knihoven, továrny na obrábění dřeva, velkodílny dráhy Central Córdoba aj., Tamt… s. 54
69
zastoupení a spojenecké mocnosti potvrzení v ydávat nechtěl y ani nemohl y. Zb ýv alo ted y jedině Československé národní sdruţení, jeho listiny však měly často platnost jen mezi Čechy a cizinci je často odmítali akceptovat. Vyšata měl proto při nástupu do vlaku, jedoucího do města 700 km na jihovýchod od Buenos Aires, značné obav y. Na
cestu
případě
padla
si
odbornou
celá
nemohl
Vyšatova
dovolit
kvalifikaci
a
finanční
nezdar.
hotovost,
Mezi
klady
z Národního
legitimaci
v ţádném
počítal
svou
sdruţení,
zápor
spočíval v tom, ţe na delší čas musel potlačit své tulácké choutky a našetřit kapitál k velkorys ým cestám po J iţní Americe, dosud se poh yboval převáţně pouze v Argentině, nepočítáme -li jeho kratší pob yt v Brazílii . Pivovar v Llavallol nesl hrd ý název Pilsen. Vyšata se prokázal identifikační listinou z Českého národního sdruţení a přimluvil se za něho Gaston Mazurkiewicz. Vyšata ještě po několika letech vzpomínal, ţe neb ýt dobrotivého Poláka, snad b y se dodnes toulal po nehostinné Pampa Central nebo pralesy v Chaco. V městečku Llavallol strávil 2 rok y, dal se zdravotně i finančně do pořádku a stal
se
horliv ým
členem
ČNS
v Buenos
Aires.
Návštěva
české
kolonie Veronica n a jih od hlavního města u něj v yv olala nadšení. Takovou křesťanskou lásku a skromnost nespatřil nikde jinde. V Llavallol strávil léta 1919 -1921, zaznamenal během své práce v ČNS značný příliv čes kých krajanů do Argentiny, přičemţ vstupní bránou pro ně b yl o především hlavní město. Vyšata se cítil šťastně, kd yţ
mohl
krajanům
poradit,
putování
po
celé
Argentině
národní
sdruţení
pomáhalo
zaměstnání. v jehoţ
čele
zabezpečila umělců
jako
Mezitím stanul právní
b yl
b yl y
v Buenos
ochrana Dr.
značné
znalosti
s povděkem
krajanům
písecký
například
jeho
Aires
rodák
Dr.
při
za
10
přijímán y. shánění
zaloţen Jiří
Čs.
Maks,
České
vhodného konzulát, čímţ
se
zájezdy
čs.
krajanů.
Povznášely
i
Vohnout
či
ob líbený
zvláště
let
Váša
Příhoda. Rozvíjely se i klub y a spolk y, mezi které patřil y zejména Československý klub a Sokol. V důsledku zřízení konzulátu se ČNS 70
se sv ým předsedou J anem Pulkrábkem zaměřil místo politik y spíše na věci
hospodářské a kulturní
povah y.
Zakládaly
se spolkové
knihovny, čítárna, fotbalov ý klub, spolek Tatran a další. Vyšata zde sice pracoval rád, ale po našetření jisté hotovosti plánoval pokračovat
v cestování.
Prvním
cílem
jeho
dalších
cest
b yla
Paraguay, pohádková země, do níţ vedou tisícileté hlu boké pralesy v Misiones. Jeho zvědavost lákali především Indiáni. Počátkem září 1921 se i přes domluvy Gastona Mazurkiewicze vzdal
v pivovaru.47
místa
Na
paraguayském
konzulátu
obdrţel
bezplatné cestovní ví zum a jiţ se těšil na krásné tropické dn y, plné slunce a tepla. Zčásti i proto, ţe ve střední Argentině při teplotách 6-8 C pod nulou, se mu ozval y staré zdravotní problém y. 48 Chtěl zaměnit
argentinskou chladírnu za skleníkové podnebí kde
Paraguaye, Vyšatovo
teploty
zdraví
dosahovaly
působilo
po
celý
blahodárně.
rok
Jeho
sousední
35 C,
coţ
odhodlání
na
nikdo
neočekával, cestami a jejich popisem však prospěl dobré věci. V neděli
10.
září
k přístavu, odkud
1921
kráčel
v doprovodu
několika
krajanů
odjíţděla loď „Brusselas“ do paraguayského
hlavního města Asunciónu. Zavazadla, rezervní šat y, prádlo, zbraně a střelivo poslal na palubu předem. Během plavby si zapisoval dojmy
z Buenos
pokračovat
malým
V Corrientes
si
V Corrientes
Aires.
parníkem
opět
stěţoval
vystoupil,
řekou
Alto
Paraná
na
nečistotu
a
chtěl
dále
do
Posadas.
lenost
místních
ob yv atel. Nastoupil raději na parník „Ituizanco“. Při obědě si všiml mladé,
sličné
s ympatickou
bělošk y,
tvář.
jejíţ
Jednalo
se
vylekané o
dceru
oči
hledaly
španělského
nějakou kolonisty
v Paraguay, která se vracela z návštěvy přátel v Corrientes. Vyšata jí v yprávěl o své krásné, vzdálené vlasti
a dívčina ost ýchavost
počala mizet.49 Loď
plula
proti
proudu
řeky
Alto
Paraná,
malebné
břehy
lemoval y cedry, calden y a eucal ypt y, v ysk ytovalo se zde mnoho 47
Dostal příslib, ţe ho opět přijmou, bude-li k tomu okolnostmi přinucen, Tamt… s. 62 Bolesti v zádech jako pozůstatek pádu z vozu v Juguerý a bolesti v ţaludku jako památka na Brazílii, Tamt… s. 62 49 Dívčin otec vlastnil estancii v Paraguayi a ona sama ztratila malého bratra, jenţ padl za oběť hroznýši…Tamt… s. 67 48
71
ptáků
i
aligátor.
zastavit,
kvůli
Kapitán
hluku
kvůli
kotvy
husté
nemohl
mlze
musel
Vyš ata
loď
třikrát
a
všichni
usnout
cestující měli strach, ţe se dno lodi prorazí o nějaký balvan nebo uvíznou. Pokračoval ve sv ých rozhovorech s bílou domorodkou a podivoval se nad jejím značn ým vzděláním. V Posadas se Vyšata rozloučil
s milou seňoritou a slíbil
jí
svoj i návštěvu estancie,
pokud mu to poměry dovolí.50 Ona pak pokračovala přes Villa Encarnación domů, kdeţto Vyšata chtěl navštívit toto město o něco později. Sám se zastavil v Posadas, které b ylo i místem, kolem něhoţ
se
kolonistům
přidělovaly
pozemky.
Mnoho
z nich
však
nevydrţelo potřebných 10 let a půdu opustilo. Své vykonaly námaha a
nebezpečí
v pralesích,
především
dravá
zvěř,
hadi,
kobylk y,
cyklony a tzv. státní stráţ.51 Posadas, hlavní město provincie Missiones, nemělo v té době vlastní samosprávu, ale jednalo se o teritorium podrobené federální správě zastoupené guvernérem. Město ob ývalo asi 25 tisíc ob yvatel, v ysk ytoval y se zde dvě továrn y na obrábění dřeva, sodovkárna, obchodní dom y a přístav. Ch yběl zde ţelezniční most, vlak y se převáţel y lodí. Vyš ata zde pob yl 4 dn y a jiţ se ch ystal do v ysněné Paraguaye. První jeho cesta vedla do Villa Encarnación, mínil zde navštívit krajana
Jana
Karla
Hraše.
Přeplavil
se
parníkem
přes
řeku
za
poplatek 50 centavos, coţ se rovnalo sumě 8 paraguayských pesos. Po zaplacení 10 argentinsk ých pesos na celnici se v ydal hledat ob ydlí krajana Hraše. Ulice městečka b yl y velmi klidné, ţivot zde pl ynul velmi pomalu a ani hlavní třída nev ynikala ruchem. Vyšata opět líčí lenost Indiánů. U rakouského majitele hotelu ochutnal domorodou pálenku caňa a na Hraše se uslyšel jen samou chválu. U J ana Karla Hraše se mohl Vyšata cítit jako člen rodi n y, vládla zde štědrá pohostinnost. Zdrţel se ve Villa Encarnación celkem čtyři měsíce
a
tuto
dobu
řadil
mezi
nejsvětlejší
okamţiky
v Jiţní
Americe. Denně konal procházky a zab ýval se lovem. Na t yto chvíle nikdy nezapomněl. 50 51
Estancie však byla poněkud z ruky, a tak k návštěvě nikdy nedošlo, Tamt…s.69 Dle Vyšaty se jednalo v podstatě o uniformované vyděrače a lupiče, Tamt…s. 70
72
Divukrásnou
přírodu
této
země
předčí
jen
krása
a
bohatství
některých pacifických ostrovů, ale v Paraguayi panovala značná bída a časté rev oluce a převrat y způsobil y znehodnocení měn y, ochromil y zdejší obchod a prům ysl. Zbědovan ý, pučis t y uštvan ý lid umíral v zemi s nejkrásnějším podnebím na infekční nemoci jako tuberkulóza,
lepra
v rozbořen ých
a
chřipka.
chatrčích
a
Lid
půda
b yl
zde
zůstávala
apatick ý,
bydlel
neobdělána.
Úroda
tropického ovoce se přesto zdála velmi bohatá, ale domorodci ji neuměli v yuţít, jedli radě ji rozemlet ý kořen manioku a kukuřičné klas y. Z Villa Encarnación vedla hlavní silnice do nitra země, Vyšata pozoroval pestré sloţení místních obyvatel , kteří chodili pěšky nebo jezdili na koni. Ţen y brz y rozkv étají, avšak záh y st árnou. Ve Vyšatově době b yl y zcela majetkem muţů, k nimţ musely ve 12-14 letech odejít bez svatb y a třeba i proti své vůli i přání rodičů. Mnoho muţe nestál y, posk ytoval y jim své tělo za trochu strav y a kus cáru na tělo. J iţ v 10
letech
se
mnohé
z nich
stávaly
matkami,
ale
toto
časné
mateřství si na nich v ybíralo svou daň a jak brz y dospíval y, tak i předčasně zestárly a ve 30 letech jiţ v ypadal y jako české ţen y v 60 letech. Hlavním původcem tohoto procesu se stávali především muţi, kteří v yčerpávali krásu a s věţest ţen, o ně ani o děti se nestarali. Pokud pracovali, uţívali peněz jen pro sebe, proto se mnohé Indiánky vrhali do náručí cizinců, po jejichţ boku tak rychle nestárl y a navíc se v yznačoval y o ddaností a věrností. Domorodci v Paraguayi mluvili řečí guaraní. Při práci prý musel na Indiány neustále někdo dohlíţet, jinak práce zanechali. Pobídnout takového pracovníka k čilejší činnosti, znamenalo si ho nadobro rozhněvat. Kd yţ se dopálil, nedělal pak vůbec nic, takţe nezb ývalo neţ se spokojit s jejich „prací“. V jídle převaţovala u Indiánů skromnost, vystačili si s kukuřičn ými klas y, maniokové
placky
a
malé
kousky
masa,
vůči
sobě
se
c hovali
ohleduplně a k cizincům rovněţ velmi snášenlivě. Po jídle si utrhli několik pomerančů a banánů a zářili spokojeností. Peníze dlouho neudrţeli, utratili je nejčastěji za alkohol z cukrové třtiny (caňa), 73
drahé pivo, tabák a slavnosti. Znali spoustu pí sní, nejznámější tu O posvátném ptáku carahú. V Paragua yi se v ysk ytovala bohatá fauna. 52 Také se Vyšatovi jednou přihodilo, ţe ho
kousnul had pod klouby ukazováčku a
prostředníčku levé ruk y. Léčbu provedl indiánsk ým způsobem tak, ţe provedl malým kapesním noţem dva hluboké řezy do ruky a nechal z rán y volně v ytékat krev i s jedem. Poté silně utáhl ruku šátkem v zápěstí a doma doplnil první zákrok ještě ohněm, jodovou tinkturou a lihem. Zakončil jej pak 40% pálenkou caňa, jíţ v ypil asi 2 litr y. Za tři dn y se z hadího uštknutí zcela zotavil. Ovocných
stromů
se
nacházelo
v Paraguayi
velké
mnoţství,
převládal y pomerančovník y, citrónovník y, banánovník y a ananas y, dvakrát ročně dávaly úrodu. Vyšata uvádí, ţe štědrá příroda přímo podporuje lenivost a netečnost obyvatelstva. O děti pečovaly pouze matk y, které jich měl y 8 -10, muţi se o ně nestarali vůbec a děti pak strádaly výchovou jako snad ţádné jiné na světě. Matky prý jako prostitutk y své tělo prodával y a děti tak ţivil y, velmi často se v ysk ytoval incest. Muţi v ystřídali vţd y tolik ţen, na kolik stačili, a kd yţ se jim jedna znechutila, tak ji v yhnali nebo se odstěhovali k jiné.
Ţena
zde
neměla
muţům
b yla
vydána
na
ţádn ých milost
a
práv,
nesměla
nemilost.
nic
Mohla
vlast nit
sice
a
opustit
manţela a vzít si jiného, ale všechny děti jí pak zůstaly na krku. Přesto ţil v Paragua yi lid skromný, upřímn ý a nenásiln ý, avšak následkem
válek
a
převratů
muţů
relativně
ub ylo
a
upadala
i
sexuální morálka. Následkem toho se šířily nemoci jako syfilis, často se v ysk ytov ala i lepra. Následkem neodborné léčb y b ylinami a pověr mnoho domorodců umíralo. Krajan Hraše měl ve vile lékařskou p rax i, Indiáni ho naz ývali velk ým čarodějem, jeho klientelu však tvořil y převáţně ţen y, neboť muţi se za své neduhy styděli. Někteří zdejší lidé dosahovali i při nestřídmém ţivotě v ysokého stáří, za coţ mohli vděčit zejména zdravému
paraguayskému
podnebí
pod
nímţ
se
léčilo
i
mnoho
cizinců s revmatismem a plicními nemocemi. Vyšata se chtěl jedné 52
Ţila zde nesčetná hejna papoušků, holubů, jaguáři, pumy, divoké kočky, jabalé, lišky, nutrie, daňci, mravenečníci, aligátoři, hadi – yarará, hroznýš, chřestýš a jedovatí pavouci, Tamt… s. 85
74
více neţ stoleté stařenk y zeptat na ţivotní osud y, ale zápach ho s chatrče v yhn al. Vzájemné návštěv y rodin b yl y vítané, návštěv y totiţ s sebou přinášel y jídlo i pro h ostitele v podobě maniokov ých placek,
lahve
pálenky
nebo
medu
z cukrové
třtiny.
Ţeny
měly
uhlazenější chování neţ Argentink y, stále se smál y, chodil y bosé a mluvily jazykem guaraní. Villa
Encarnación
málem
přirostlo
Vyšatovi
k srdci,
v těchto
bezstarostn ých d obách se i přestával divit nev yléčitelné lenosti domorodců, protoţe i na Vyšatu p ůsobilo nicnedělání rozkladně. Krajan
Hraše
mu
navrhl,
aby navštívil
na
několi k
dní
kolonii
Serrito, kterou spravoval jeho přítel don Domingo. Vyšata očekával dobré přijetí a všestrannou podporu svých loveckých choutek. Jan Karel Hraše si po pestrých ţivotních osudech zařídil ve Villa Encarnación ordinaci, kde se školil po boku star ého diplomovaného lékaře. Po čase se vypracoval a mohl vést ordinaci sám a po pěti letech měl naspořeno 30 tisíc zlatých franků. Souţití s jednou Paraguaykou
b yl o
velmi
šťastné,
měli
spolu
čtyřletého
s ynka.
Vyšata mu štěstí ze srdce přál. J ednou mu Hraše nabídl, ab y si udělal v ýlet do kolonie Serrito, kam po celodenní jízdě na koni dorazil přátelsky uvítán donem Domingem. Vyšat a zde sbíral krásné, modré i duhovité krystal y, rostlin y a drobné ţivočich y. Don
Domingo,
s yn
arabského
obchodníka,
se
narodil
jiţ
v Paraguayi a mluvil dokonale řečí guaraní. Tu Vyšata dosud příliš neovládal, mluvili spolu proto španělsk y. Pozemky v kolonii
Serrito
vlastnila
společnost
Telmo
Greno,
která zaměstnávala v ýhradně Paraguayce, jimţ platila měsíčně 100 paraguayských pesos, coţ nestačilo ani na slušný oděv. Ţeny se v kolonii v ysk yto val y v malém mnoţství, dospělé dcery se brz y vdaly nebo utekly z domova, ostatně i synové zakládali vlastní ob ydlí daleko od rodičů. V zemi převládalo tropické horko, déšť či mráz se v ysk ytoval y velmi zřídka. Vyš ata sbíral nerost y a hm yz pro Mus eum Histórico Natural v Buenos Aires. Don Domingo nerad viděl Vyšatův odjezd, 75
měl
radost,
ţe
se
můţe
v této
samotě
společensky
stýkat
s Evropanem, a tak ujednali, ţe za měsíc zajede pro Vyšatu do Encarnación a zajedou se podívat na tři dn y ke starým jezuitsk ým stavbám v Jesus a Trinidad. Kd yţ don Domingo dostal konečně dovolenou, uplyn ul y jiţ 3 měsíce
a
Vyšata
stále
pob ýval
u
krajana
Hraše.
Ch ystali
se
společně navštívit J esus a Trinidad vzdálené asi den jízd y. Sídlo slouţilo v minulosti jezuitům, kteří t am b yli povoláni roku 1610 guvernérem
donem
Hernando
Arias
de
Saavedra.
Jezuité
se
usazovali na území Paraguaye i na severu Argentiny v provincii Missiones.53 Zde nechali stavět tisíce Indiánů budovy z pískovce, stavěny
především
kostel y,
kláštery,
ale
i
obytná
stavení
a
pevnosti. Pokřtění Indiáni b yli k práci nuceni i násilím. Zhruba kolem roku 1640 se stali jezuité svrchovan ými pán y území, avšak královsk ým
nařízením
b yli
v roce
1767
z kolonií
vypovězeni
a
krátce poté b ylo Tovaryšstvo J eţíšovo papeţem zru šeno.54 Vyšata s donem Domingem se vydali na cestu v tamějším létě, v prosinci 1921. Kd yţ se dostali do vesničk y Trinidad, zamířili ke zříceninám, na kterých se jiţ projevil zub času, neboť mezi zdivem jiţ v yrůstala tráva a křovin y. V yš ata kritizuje jezuit y za to, ţe nutili
Indiány
pracovat
a
ještě
je
strašili
tvářemi
svat ých
zkřiven ými bolestí, coţ vše mělo slouţit „podařené společnosti“ Kristově k osobnímu pohodlí a rozkoším pod heslem „Účel světí prostředk y“. Stát se péči o t yto cenné památk y minulosti, jeţ málokterý cizinec zapomene v Paragua yi navštívit, příliš nestaral. Večery v Paraguayi
b yl y krásné, nejoblíbenějším hudebním b yla
k yt ara, s níţ chodili mladíci po večerech a zpívali tklivé písně v jaz yce guaraní, v nichţ opěvovali lásku, přírodu, lidskou povahu, ptactvo apod. Vyš ata zdejším lidem bezstaros tn ý, pohodln ý i kd yţ prostý ţivot záviděl.
53
V podstatě celé území Paraguaye tvořily v 17.-18. století jezuitské misie. Jezuité zde vybudovali stát, který byl do značné míry autonomní vůči španělské koloniální správě. Tamt… s. 114 54 Stalo se tak dne 21. července 1773 dekretem Dominus ac Redemptor „slabého“ papeţe Klimenta XIV. především na nátlak evropských velmocí a jejich dynastií, zejména francouzských a španělských Bourbonů, Rendina C., Příběhy papeţů. Dějiny a tajemství, Volvox Globator, Praha 2005, s. 594
76
Časně zrána další
den opustili
Trinidad, aby se
co nejdříve
dostali do J esus. Cestou obdivovali práci nov ých k olonistů, kteří sázeli kukuřici na místě, kde b ýval dřív e prales a pokácené strom y pouţili
jako
plot.
Mnozí
kolonisté,
unaveni
v ysil ujícím
bojem
s přírodou, svůj pozemek opustili, někdy ne ani tak kvůli namáhavé práci, ale často je roztrpčil v ýrok v ládní komise, která jim pozemek nepřevedla do vlastnictví. Své sehrál i stesk po lidské společnosti, touha po lepší výchově dětí nebo nemoc či nebezpečí pralesa. Osada Jesus na Vyšatu ţádný zvláštní dojem neudělala. Vrátili se ted y zpět do Trinidadu, kde byl nemile překvapen, kd yţ zjistil, ţe dcera jejich hostitelk y, pohlavně
se
svým
ochladl y.
Ještě
učitelka ţila ve společné domácnosti i
bratrem.
týţ
den
Jeho
se
pak
dřívější vrátili
s ympat ie do
Villa
k ní
rázem
Encarnación.
Vyšatovi přišla pošta z Evrop y, jejíţ razítka a poštovní známk y z osvobozené vlasti v yvolal y v Hrašovi napětí a rozechvění, a tak mu Vyšata známky na památku ponechal. Brz y unaven usnul a zdál se mu sen o slávě a úpadku jezuitů, který končil nastolením světské královny podobné tělem Venuši a obličejem jedné mladé dívce z Polákova almacénu, kde se cestou zastavili. Po nějakém čase zamířil Vyšata zpět do Posadas, kde se sešel s krajanem Václavem Pilátem z Moravy, který se chystal odjet zpět do vlasti. Měli společnou cestu lodí do Buenos Aires. Pilát si zoufal
nad
sv ým
osudem,
m yslel
ţe
v Argentině
zbohatne,
ale
nevedlo se mu valně a zb ytečně pr ý ztratil 3 rok y ţivota. Vyš ata ho uklidňoval tím, ţe jistě získal nějaké, třebas trpké zkušenosti, a ty se mu budou pak určitě doma hodit. Zpáteční plavba trv ala šest dní a obešla se bez nehod y. V Buenos Aires pak Vyš ata v yp rovodil Piláta na palubu lodi Indiana, která plula do Janova, a popřál mu šťastnou cestu a radostné přijetí doma. Dalším Vyšatov ým cílem se stala Mendoza, kde ţila silná kolonie Čechoslováků.55 Z Mendozy zamýšlel pokračovat přes Cordillery do sousední republiky Chile, jeţ ho lákala svou nesmírně romantickou polohou
a
originálními
zvyk y
svých
55
obyvatel.
Měl
sice
opět
Vyšata stále uvádí tento termín, který byl typický pro První republiku, Čech-Vyšata…Patnáct let…Divokým rájem…op.cit. s. 146
77
nedostatek
peněz,
ale
věřil
ţe
nad
touto
překá ţkou
zvítězí.
V novinách objevil inzerát na místo kancelářského účetního na jedné estancii, která leţela ve směru jeho cesty. Estancie patřila ruské emigrantce, princezně Mestcherské, u níţ doufal, ţe jako Slovan bude mít naději. Po dvou dnech dorazila pří znivá odpověď a Vyšata b yl v yzván, ab y za t ýd en přijel na stanici Mataldi, odkud měl b ýt dovezen na estancii Allaire. Mezitím v ystěhovalectví Čechů a Slováků do Buenos Aires velmi vzrostlo, kaţdou lodí ze všech evropsk ých přístavů jich mnoho přijíţdělo a české spolky jako Československé národní sdruţení a Československý klub s nimi měly spoustu práce.56 Vyšata odevzdal
velkou část
sbírky ne rostů, hmyzu, plazů a
jin ých věcí do Musea Histórico Natural, druhou část pak předal do rukou komisionáře Zemana, který ji měl odeslat do Prahy, kam však nikd y nedorazila a ještě ani v době psaní knih y nevěděl Vyšata, kde je její konec. Několik hodin denně trávil v knihovnách čs. spolků, četl české novin y a české k nih y, přičemţ vedl často rozhovory s e stařičk ým předsedou Národního sdruţení Půlkrábkem, který se mu jevil jako nejpoctivější pracovník ve věcech československé emigrace. Ten vyučoval
děti
československé
emigrantů vlád y,
a
která
přitom jeho
si
stěţoval
ţádosti
o
na
nezájem
finanční
podporu
nechávala bez jakékoliv odpovědi. I Vyšatovi bylo velmi líto dívat se na to, jak se děti z tisíců českých rodin v argentinských i německ ých školách sv ým rodičům i národu odcizují. Po desetidenním pob ytu v Bueno s Aires odjel
Vyšata vlakem
z nádraţí Retiro v Buenos Aires na západ, do stanice Mataldi, vzdálené asi 550 km od Buenos Aires. Odtud byl pak dopraven do Alcaire na jihu provincie Córdoba. Doba strávená na estancii Alcaire znamenala pro Vyšatu šťastné období, které se vůbec nedalo porovnat s trpkými d n y v divokém území Missiones. S obdivem pak vzpomínal na majitelku estancie, princeznu 56
Mettcherskou.
S padesátiletou
princeznou
rozmlouval
Československo vlastnilo v té době jedinou zámořskou loď, která nesla hrdý název „Legie“, Tamt… s. 146
78
převáţně španělsky. Na estancii doni Eugenie strávil 5 měsíců, pak se rozloučil, a ač pozván k ní do Paraguaye, odmítl, neboť chtěl poznat celou Jiţní Ameriku. Druh ý den ráno v ystupoval z vlaku v městě Mendoza na úpatí Cordiller, město
vzdáleném
stejnojmenné
ob yv atel.
Širé
asi
560
km
provincie,
okolí
tvořilo
od
mělo
pravou
Mataldi. Mendoza, v roce
1922
Champagne
asi
Jiţní
hlavní
50
tisíc
Amerik y,
nekonečné vinice se táhly od San Juan přes Mendozu aţ do Juan Rafael na jihu provincie a sklízely se na nich milióny hektolitrů vína
ročně.
několikrát
Město kvůli
zaloţil
častým
Pedro
Castillo
zemětřesením,
v roce
z nichţ
1560
a
nejhorší
b ylo město
postihlo v roce 1861, kdy celé skončilo v sutinách a přes 80% jeho ob yv atel zah ynulo. I roku 1922 b ylo vi dět na okraji rozvalin y, neboť město leţelo na úpatí sopečných hor. Z vlaku se Mendoza zdála tvořit obrovskou zahradu, domky ve městě byl y vystavěny z nepálen ých V letním
cihel,
období
vyhledávali
stín
střed
města
zahrnovaly
panovala
velká
sucha,
stromů.
Voda
z blízk ých
betonové
v prašných hor,
stavb y.
ulicích která
lidé
stékala
kanálem a vodovodním potrubím, byla kalná a pouze uţitková. Uţívalo se jí
pouze k vaření a kropení, k uhašení ţízně se i dětem
podávalo víno. Vysoko nad městem ve vzdálenosti asi 2 km, na vrchu La Gloria, se t yčil pomník, který upomínal na slávu chilsko argentinsk ých voj sk, která, dle Vyšat y, v roce 1817 pod velením generála San Martína osvobodila většinu jihoamerických republik z koloniálního područí Španělska, kdyţ překročila And y.56 V Mendoze ţilo několik set Čechů a Slováků, někteří z nich bydleli v předměstí Godoy Cruz. Předsedou místního Národního sdruţení b yl J osef Gartner původem z v ýchodních Čech. Vyš ata zde po 9 měsíců svého zdejšího po b ytu pracoval jako jednatel. Měli tam pěknou
knihovničku,
čítající
asi
350
svazků,
z velké
části
darovanou předsedk yní Čs. červeného kříţe dr. Alicí Masarykovou
56
Vyšatovo tvrzení o většině jihoamerických republik osvobozených San Martínem není zcela přesné – jeho vojska osvobodila ze Spojených provincií La Plata (někdejší název pro Argentinu) dále v podstatě jen Chile a část Peru, kde se setkala s vojskem generála Simóna Bolívara postupujícího od severu z Venezuely, Kolumbie a Ekvádoru, Tamt… s. 156
79
prostřednictvím konzulátu v Buenos Aires. Vyšata pracoval zatím v jedné vinopalně, často se tou lal po okolí a čekal na zlepšení své finanční situace, aby se mohl pustit přes Cordillery do Chile. V provincii Mendoza panovaly obstojné ţivotní poměry a zboţí zde b ylo
velmi
laciné.
Při
jedné
vycházce
do
hor
Vyšata
málem
zabloudil a navíc se téměř nikam nedostal. Zjistil pak, ţe bude nejlépe, kd yţ hory přejede vlakem do Chile, neboť na důkladn ý průzkum b y potřeboval průvodce, více dní a mnoho námah y. V den třináctého v ýročí – 19. března 1923 – Vyšat ova prvního odjezdu do J iţní Amerik y, stál na nádraţí v Mendoze a ch ystal se přejet
do
Chile
přes
andské
velikán y.
V té
době
se
konala
v Santiagu de Chile Panamerická konference, takţe nádraţí byla přeplněna. Vyšata tedy mohl mluvit o štěstí, ţe se mu povedlo získat aspoň nějaké místo v posledním vagónu. Kaţdou chvíli se cestující obávali, ţe se vlak zřítí z útesu a i vegetaci tvořilo v horách poměrně chudé rostlinstvo. Po v ýjezdu z dlouhého tunelu jiţ se před nimi tyčil nejv yšší vrchol amerického kontinentu, h ora Aconcagua.57 Od poloviny k vlaku obalena sněhem, při pohledu na ní proběhl Vyšatovi tělem mráz a úzkost, jediné zachvění b y mohlo svrhnout celý vlak do tisícimetrových hloubek. Při pohledu dolů ostatně trosk y jednoho vlaku spatřil. V nadmořsk ých v ýškác h nad 3000 m cestující cítili bušení srdce a mírné hučení v uších, avšak vlak s nimi stoupal ještě v ýše. V nejv ýše poloţené stanici Las Cuevas vál velmi mrazivý vzduch, nacházela se zde jen osamocená staniční budova, proto nikdo z vlaku ani nev yšel. Za prv ní chilskou stanicí Río Blanco začal vlak úţasnou rychlostí klesat, takţe jim připadalo, jako by letěli letadlem. Vlak pak končil ve stanici Los Andes
a
Vyšata
přenocoval
v hotelu
La
Plaza.
Pochvaloval
si
chilské víno, které mělo minimálně tak v ynikající c huť, jako to z Mendoz y. B yl rád, ţe má Cordillery jiţ za sebou a spokojeně usnul. Ve městě Los Andes, kde ţilo asi 8000 ob yvatel, leţelo na západním úpatí Cordiller. Jeho ulice le movaly nízké, z valné části 57
Vyšata mylně uvádí její výšku na 7040 m, v současné době se její výška udává na 6959 m, Tamt… s. 166
80
dřevěné
domky,
ulicemi
města
chodili
oslíci
s dlouhou
srstí,
nesoucí dříví nebo dřevěné uhlí. Místo dlouh ých argentinsk ých ponchos
zde
zanedbaní.
převládala
Argentinci
krátká, měli
lidé
pro
však
b yli
ob yvatele
prý
Chil e
špinaví
a
pojmenování
Chileno roto (roztrhaný Chilan), na Vyšatu však Chilané působili, upřímněji a otevřeněji neţ Argentinci, soudil, ţe mají lepší srdce. V čekárně na nád raţí potkal dva Slovák y, kteří měli namířeno do Valparaíso, tichomořského přístavu, a odtud do Spojených států.58 Vyšata měl namířeno naopak do Santiago de Chile, a tak kd yţ zapsal
Slovákům
několik
španělských
slovíček
do
zápisníku,
rozloučil se s nimi. Odpoledne dorazil vlak do hlavního města, kde se v roce 1923 trať postupně elektrifikovala. Santiago de Chile, hlavní město chilského státu, bylo zaloţeno jiţ v 16. století a v roce 1923 v něm ţilo asi 400 tisíc obyvatel. Koncentrovala
se
sem
většina
obchodu
i
prům ysl u,
leţelo
na
rozsáhlé rovině a v menším měřítku připomínalo Vyšatovi Vídeň. Zaujaly ho krásné sady a flóra z celého světa.59 Lidé však většinou vyhledávali tramvaje, pouh ých
jiné
v nichţ 10
radovánky.
Městem
dělaly průvodčí
centavos,
čímţ
projíţděly
výhradně
b yl a,
ţeny
vzhledem
jednopatrové a
jízda
k slušné
stála valutě
chilského pesa, snad nejlevnější na světě. Město leţelo ve v ýši pouh ých
170
m.n.m.
a
kolem
dokola
ho
obklopovaly
sněţní
velikáni. Po třech dnech stráven ých v hlavním městě jiţ Vyšata plánoval
cestu
lodí
do
přístavu
Antofagasta.
Ještě
si
prohlédl
památk y, upoutaly ho zejména obraz y od znám ých mistrů ještě z doby španělské koloniální nadvlády. 60 Cestovní náklady přišly Vyšatovi velice levné, takţe si mohl dovolit delší cestu. Nastoupil do rychlíku do Valparaísa. Měs to samotné čítalo asi 160 tisíc ob yv atel, podobalo se portugalskému Lisabonu, nicméně i zde si Vyšata stěţoval na zahálku místních ob yvatel.
58
Zvolili tuto cestu, aby obešli přísný imigrační zákon, který omezoval roční kvóty vystěhovalců z ČSR do USA…Tamt… s. 172 59 Vyskytovaly se zde různé druhy. Například smrky, borovice, duby, cedry, eukalypty, fíkovníky, pomerančovníky, banánovníky a jiné tropické stromy, dále pak lišejníky, severské mechy, palmy, palmy, magnolie, růţe atd…Tamt… s. 174 60 Vyšata to nazývá španělskou okupací…Tamt… s. 175
81
Nastoupil na loď „Palena“, ale pro nepořádek a nečistotu nemohl zůstat ve druhé třídě a za 60 pesos si pronaja l na čtyřdenní plavbu kajutu.
Krajina
působila
po
celé
délce
severního
pobřeţí
kopcovitým dojmem, v ysk ytoval y se zde četné důlní podnik y na stříbrné a měděné rud y, vlastněné Němci, Angličan y a Francouzi. Po příjezdu lodi do přístavu Antofagasta se V yšata ub ytoval v hotelu Panama. I Antofagasta stejně jako Valparaíso mu velmi připomínala Lisab on. Ve městě ţilo asi 50 tisíc ob yvatel, z toho 1/3 Jihoslovanů, kteří pocházeli hlavně z Dalmácie a Is trie.61 Vyšata zde dostal práci v pivovaru, coţ se u něj setkalo se smíšen ými pocit y. Sice se mu podařilo zlepšit svou finanční situaci, ale musel odloţit cestu do tajuplné Bolívie, kterou měl jiţ v plánu. V pivovaru
Limache
vydrţel
plných
9
měsíců
v příjemném
prostředí a vzhledem k tomu, ţe potřeboval posílit cestovní fond, odpíral zb ytečné zábav y a pov yraţení. Bolívie a Peru ho lákal y jako bájné země st arých Inků, avšak časem pod dojmem vyprávění o Ohňové zemi svůj plán změnil. Chilané
se
vyzn ačovali
naprostou
netečností
k sobě,
k okolí,
k cizině, k práci, ke všemu. Chile jako země b yla emigrant y málo vyhledávána
kvůli
nízké
moţnosti
uplatnění
a
společenského
vzestupu. Zatímco v Argentině tvořili pracovití přistěhovalci téměř polovinu
v Chile
ob yvatelstva,
sotva
1/10.
Nekonečná
republika táhnoucí se od severu k jihu přes 70 přistěhovalce
tedy
příliš
nelákala.
Pro
a
úzká
zeměpisné šířk y,
nezřízený
ţivot
a
alkoholismus se zde podle Vyšat y rozšířil y nemoci jako s yfilis, tuberkulóza,
svrab,
břišní
t yfu s,
díky
špatnému
s ystému
zdravotnictví panovala velká úmrtnost, největší pak u novorozenců. Přestoţe v Chile existovala povinná školní docházka, školy zely prázdnotou,
neboť
děti
b yl y
nedisciplinované
a
trpěly
špatnou
výchovou. Chilské ţeny vynikaly krásou a svůdností, zalichotit ţeně znamenalo téměř nezb ytnost. J ako chilsk ý n árodní nápoj se pila chicha, po jejímţ poţití Ch ilané rádi tančí a baví se. Zdejší lid 61
Ve městě měli Jihoslované svoji banku, školy, spolky a divadla. Většinou byli zámoţní, největší bohatství měl jakýsi Mirovič, v Argentině to byl Mihanovič. Před 40 lety začínali od píky, v roce 1923 multimilionáři. Vyšata vyzdvihuje jejich podnikavost, píli a vytrvalost…Tamt… s. 180
82
ţil zcela bezstarostně s rčením: Co se neudělá dnes, udělá se zítra. Ţivot pl ynul ze dne na den, o budoucnost se nikdo nezajímal. Krajinné
scenérie
s mnoţstvím
připomínají
vulkanických
Alpy,
vyvřelin,
sever
je
probíhala
více zde
suchopárný těţba
ledku,
zatímco na jihu se choval dob ytek a pěstoval y ob ilniny, hlavně ječmen k v ýrobě p iva. Pivovary v yráběl y nejlepší a nejlevnější pivo z celé Jiţní Amerik y, a pivo se zde stalo oblíben ým nápojem jako například v Bavorsku. Neduhem chilského státu byl y prý převrat y a státní puče, které však dle Vyšaty patřily k místnímu koloritu. Panovalo zde zdravé podnebí, častý déšť, průměrná letní teplota dosahovala 30 C, země dobře odolávala epidemiím. V jiţní části, ve
městech
ob yv atelstvo. virtuosy,
Valdivia
a
Puerto
Ve Valparaíso
pianistkou
Marií
se
Montt Vyšata
ţilo
početné
německé
s dvěma
česk ými
setkal
Dvořákovou
a
houslistou
dr.
K.
Vohnoutem, kteř í zde úspěšně koncertovali. Ve Vyš atovi postupně vzrůstala touha plavit se podél chilského pobřeţí. Po 9 měsících jeho pob ytu v Limache došla konečně naplnění, protoţe jeho úspory b yl y jiţ dostačující. Vyšata pojal úm ysl procestovat Ohňovou zemi a odtud přes Argentinu do Bolívie a Peru. Nejprve cestoval vlakem z Limache do Valparaísa, kde 28. prosince 1923 nastoupil na loď „Lautaro“
do
Corral
u
Valdivie.
Kvůli
novým
dobrodruţstvím
Vyšata znovu opouštěl pohodlné a výnosné zaměstnání, z Corral měl
v plánu
průlivu.
pokračovat
Cestou
si
do
krátil
Punta
Arenas
dlouhou
u
chvíli
ústí tím,
Magellanova ţe
pozoroval
dovádějící velryb y. Pohrouţil se do snění, moře se mu připadalo jako kolébka snů a myšlenek. Ráno 30. prosince 1923 dorazila loď k přístavu
Talcahuano,
který
byl
v ybudován
v zátoce.
„Lautaro
vykládala cement na stavbu vál ečného opevnění v přístavu, kde kotvily obchodní i válečné lodě. Přístav Talcahuano měl v té době asi
25
tisíc
obyvatel,
pro
celou
oblast
plnil
roli
důleţitého
obchodního přístavu, přičemţ v jeho blízkém okolí se nacházelo město Concepción o 75 tisících obyvatel. Města spojovala ţeleznice i
tramvajová
trať.
Další
den
nastoupil
83
s kapitánem
do
koňské
tramvaje do Talcahuano a za deset minut
jiţ Vyš ata v ystupoval
před trţnicí. V městské trţnici nabízely mladé čisté prodavačky nepřeberné mnoţství ovoce.62 Ve spoustě krámků se nabízelo jídlo všeho druhu – vařená r ýţe, nu dle, ústřice, jedlá nadrobno posekaná mořská tráva s cibulí a octem, vaření raci, mořští pavouci a ţivé langusty, ze zeleniny pak an grešt nebo rybíz. Vysk ytovalo se zde mnoho lidí od čističů bot, přes prodavače novin aţ po ţebrák y. Peníze se zde nešetřil y,
ţivot
se
uţíval,
ţivobytí
se
zajišťovalo
rybolovem,
sběrem lesního ovoce, trháním léčivých b ylin a jejich prodejem do lékárny. V případě nemoci a stáří se chudí kamarádi postarali o člověka lépe neţ boháč nebo vláda. Mzd y měl y hodnotu uboh ých almuţen,
Vyšata
mluví
o
v ysáv ání
chudáků
bohat ými.
Za
dvě
hodiny nastoupil před trţnicí do elektrické tramvaje jedoucí do Concepción, coţ trvalo asi 40 minut jízd y. Na ulici zde vládl čil ý ruch, nákup nesla obyčejně ţena, přičemţ peníze na něj neměla většinou od svého legitimního manţela, ale klidně od nějakého svého přítele nebo i cizince. Ţenám vůbec nevadilo, kd yţ muţ chodil
špinavý
a
nedbale
oblečen,
hlavně
kd yţ
měl
v kapsách
dostatek peněz. Po licie proslula svou liknavostí a neb ylo moţné příliš od ní očekávat, ţe by snad případné zločince dopadla. Na náklad y se zde uţívaly mul y a koně. Pozdě odpoledne se Vyšata vrátil do San Vicente a loď pokračovala v plavbě do Corral, kde musel Vyšata na loď do Punta Arenas. Přístav Corral stál rozhodně za povšimnutí, na okolních vrších v yrůstal y bujné jehličnaté les y, kolem dokola se nacházel y úhledné domk y a vilk y chilsk ých boháčů z Valdivia. Vyšata se ub ytoval v hotelu Miramar a zde vyčkával na loď, která popluje jiţním směrem do Punta Arenas. Zakoupil si lístek na loď Magellanes, ta však měla připlout aţ za pět dní, takţe mu zbývalo dosti času na prohlídku okolí. Město
Valdivia
tvořilo
centrum
německých
kolonií
v Chile,
Vyšatu překvapila vkusná výstavba a naprostá čistota, všechno 62
Například jablka, hrušky, třešně, broskve, jahody, maliny apod., Tamt… s. 191
84
vedeno německ ým duchem. V Corral převaţoval y ţen y, nacházel y se zde zb ytk y pev nosti z koloniální dob y. Chtěl nakoupit cigar et y a zápalk y, ale dostal se do bitk y s o pilci, z nichţ jeden ho urazil a nato mu vchrstnul alkohol do obličeje, načeţ dostal od Vyšat y pěstí a
skácel
se
k zemi.
Druhý
pak
zavolal
policii
a
Vyšata
b yl
odsouzen k pokutě 20 pesos, které zaplatil. Hrozil pak, ţe kaţdého, kdo
ho
urazí,
cestovatel
potrestá
oprávněn.
revolverem,
Policie
ho
pak
k jehoţ dala
drţení
sledovat,
b yl ale
jako chytr ý
Vyšata se tohoto obtěţujícího dozoru zbavil tak, ţe zaplatil ve svém hotelu tucet lahví piva, které si policejní úředník p řišel v ypít a poté sledování ustalo. Čtvrtého dne navštívil Vyšata velryb árnu majitele Němce von Appena a dal se s ním do rozhovoru, v němţ mu Němec popsal techniku lovu velryb. Druhý den přijela loď Magellanes, s níţ nastoupil Vyšata cestu na
jih
překrásn ým
a
nesčetn ým
chilsk ým
souostrovím.
Nezapomenutelné dojmy pak vyvrcholily v tajemné Ohňové zemi, jeţ b yla Vyšatov ým cílem a touhou po cel ý jeho d osavadní pob yt v Jiţní Americe. Loď „Magellanes plula podél chilského jihu z Corral do Ohňové země. Tento starý veterán se výborně hodil k pobřeţní plavbě mezi nesčetn ými ostrůvk y. Cesta probíhala pomalu podél pobřeţí, coţ však
Vyšatovi
nevadilo,
mohl
tak
aspoň
nabrat
více
poznatků
z cest y, která trv ala 9 -10 dní. Brz y dorazili k prvnímu přístavu Puerto Montt, na pevnině nad ním vyčnívaly dvě sopky z nejjiţnější skupiny
Kordiller.63
z hlavního
města
Přístav
Santiago.
tvořil S Punta
nejjiţnější Arenas
a
stanici
dráhy
Ohňovou
zemí
existovalo pro neprostupné skály jen lodní spojení. Město mělo asi 17 tisíc ob yvatel, mezi nimi převaţovali Němci. Kolem dokola se nacházela
spousta
zeleně,
panovaly
zde
příznivé
zdravotní
podmínk y. Druh ý den se opět v yplulo a loď unášel proud Golfo de Ancúd. Proplouvali kolem ostrova Chiloé, který se mohl někomu jevit
jako
Missiones
lákadlo
emigrantů,
v Argentině
či
podobně
Matto
63
Grosso
jako
Chaco
v Brazílii,
Austral ale
a
levné
Sopky nesly název Osorno (2250 m) a Tronador (3400 m) František Čech-Vyšata, Patnáct let v Jiţní Americe III. díl: Z tajů Kordiller, s. 5, Praha 1927
85
pozemky přišl y vniveč celoročními dešti. J edin ým zemědělsk ým produktem, kterému se zde celkem
dařilo, b yl y b rambory.
Ani
divoká, překrásná, tropická příroda Brazílie se dle Vyšaty nemohla pochlubit tak pestrým a mnohotvárným ţivotem jako ostrovy Chile. Magallanes proplula Darwinov ým průlivem na širé moře, kde ji uvítal ostrý a studen ý jiţní vítr, coţ b ylo n eklamnou známkou toho, ţe
se
přiblíţila
trestu).
Toto
k obávanému
jméno
plně
proudu
Golfo
v yst ihovalo
de
penas
situaci,
(Proudy
mořsk é
vlny
dosahoval y neuvěřitelné v ýše. Plavba přes Proud y trestu trvala 10 hodin, uklidnění nastalo teprve blízko ostrova Wellington, přičemţ na krásně zelen ých ostrovech neb yl o po člověku ani památk y. Osm ý den narazili na Araukány, kteří nabízeli bobří a tu lení kůţe, za coţ ţádali tabák. Protoţe ale nikdo nic nekoupil, zamířili zpět ke sv ým ostrovům. Vyšata litoval osudu těchto domorodců, Indián b yl pro bělocha nerovn ým tvorem, někd y i lovnou zvěří. Bílí lovci brali Araukánům moţnosti obţiv y. Minuli ještě několik ostrovů, načeţ se ocitli v Magellanesově průlivu. Ohňová země je přivítala sněhem ledov ým
větrem.
Ráno
jiţ
zakotvili
pokryt ými
v Punta
horami
Arenas,
a
důleţitém
přístavu chilského jihu. Punta
Arenas,
toto
nejjiţnější
chilské
přístavní
město
leţící
v Magallanesově průlivu, mělo ve 20. letech 20. století asi 26 tisíc ob yv atel, z nichţ 1/3 tvořili J ihoslované, zejmé na Chorvaté, kteří zde měli mnohé spolky podobně jako v Antofagastě. Střed města b yl
vystavěn
Uprostřed
z cihel
náměstí
a se
ob ýván
boháči,
v ysk ytoval y
jinak
další
dřevěné
památné
dom y. 64
stavby
a
zajímavosti jako například socha objevitele průlivu Magalla nesa, budova kláštera augustiniánů, kde b yl a shromáţděna sbírka nerostů a plodin včetně ukázek v ýrobků indiánského kmene Onas. Podnebí zde vládlo chladné, vál ostrý jiţní vítr, který často přinášel sníh i v létě. Vítr často přerůstal aţ ve vichřici, kdy padaly
stromy
i
chudé
indiánské
64
chatrče
a
nápor
nev ydrţel y
Ve městě čilý obchodní ruch, dřevařský průmysl, 2 pivovary, uhelné doly a jatka. Chovaly se především ovce, Čech-Vyšata…Patnáct let…Z tajů Kordiller…cit. dílo… s. 15
86
mnohdy ani telegrafní a telefonní dráty i se sloupy. Při vichřici nikdo na ulici nevycházel, i v létě kolikrát napadlo aţ 30 c m sněhu. Městu předpovídal Vyšata velkou obchodní budoucnost, jelikoţ mělo hluboké hospodářské zázemí a jednalo se o jediné město široko daleko. I přes konkurenci panamského průplavu b yl přístav cílem tisíců parníků dováţejících různé produkty a exportujících maso, vlnu, kůţe a ledek. Ohňová země tvoří nejjiţnější část Jiţní Amerik y, nachází se zde plno nedos tupn ých hor a skalisek a četné mořské průliv y. Lákala četné badatele i prosté americké turist y. Indiánské kmen y zde stále ztrácely syfilis.
na
početnosti
Domorodci
i
následkem
Ohňové
země
různých
ţili
jako
nemocí, nomádi,
zejména často
se
stěhovali. Nejpočetnějším kmenem byl kmen Onas, který ţil na pevnině a ţivil se sběrem lesních plodů a lovem zvěře. Indiáni stavěli boudy z chrastí a trávy zvané toldos, které potaţené kůţí, je chránil y před krutými mraz y a ostrými jiţními větry. Kmen dorůstal slušné v ýšk y a vynikal pevn ým zdravím, neob yčejn ou otuţilostí a v ytrvalostí v chůzi a běhu. V létě chodili nazí, v zimě se opásali kolem
boků
jen
kůţemi,
i
kd yţ
fičel
jedovatý
ledový
vichr,
nezanechal na nich následků. Mnoho z nich pracovalo na estancii Jihoslovana Štiriče, hlavně nosili těţké klády na pilu. Za práci dostávali
jen
maso
a
tabák.
Vyš ata
neustále
kritizuje
chování
bíl ých k Indiánům. V únoru
1924
navštívil
Vyšata
Ushuayu,
nejjiţněji
poloţené
ob ydlené místo Jiţní Amerik y. M ěsto leţ í v průlivu Beagle, ve Vyšatově době i dnes řídce osídleno. Celý rok pokrýval zemi sníh, ledov ý vítr bodal do tváří, takţe se Vyš ata musel aţ po uši zahalit do teplé pokrývk y a i tak cítil zimu. Krev v tropick ých krajích zřídla a zde, v třeskutém mrazu div nemrzla jako voda. Protoţe neměl argentinské vízum aţ do města se nedostal, neboť to jiţ leţelo na argentinském území. Osada měla asi jen 600 obyvatel, bydlících v dřevěných barácích. Nacházela se zde i výs tavná budova trestnice za městem, kde si odp ykávali doţivotní vězení těţcí argentinští zločinci. Byli zde 87
dobře zajištěni, neboť útěk odtud by znamenal jistou smrt hladem nebo zimou. Vyš ata měl doporučení na známého jihoslovanského boháče Štipičiče na esta ncii Harris. Nejnebezpečněji se jevil m ys Horn, jiţní v ýběţek Ohňové země, kde se křiţovaly mořské i větrné proud y. Na estancii pak strávil celé dva měsíce. V Ohňové zemi se v ysk ytovalo nejvíce dobrodruhů na celé zeměkouli, jedna část zlato hledala a druhá je loupila. Zlato se rýţovalo ve starých řečištích, hledalo se ve skalách, roklích, loupilo se v pustinách i ve městě. Dle Vyšat y tento kov nepřináší nic dobrého. Krutá a neúprosná zima svou sveřepostí a trváním předčila i pověstnou severskou zimu.
Kraje
neopl ýval y
ani
dřevem
ani
potravinami.
V jedné
hospodě se setkal s čern ým Súdáncem jménem Barrington, který mu pověděl příběh jak kopal zlato a málem umrzl v divočině. Za pět měsíců pak napsal Vyšata z Peru Straussovi do Punta Arenas, ten však o Barrington ově další v ýpravě za zlatem nic nevěděl. Snad se odebral do Argentin y nebo snad dokonce zah ynul. Neb yl b y první ani poslední soudil Vyš ata. Obětí touh y po zlatě však b ylo mnohem více. Zlato, jinak ušlechtilý a uţitečný kov, stalo se vinou lidí kletbou lidstva a zlo jím zaviněné, mnohonásobně převyšuje jeho uţitečnost. Zlato je pro lidstvo s ym bolem štěstí a všemocnosti a dle Vyšatova přesvědčení se jím měří nejideálnější hodnoty lidství a odměňují zločin y. Nástroj přep ych u a blahob ytu jedněch a bíd y a zoufalství druh ých. Pět měsíců strávil Vyšata v Ohňové zemi, která by si prý spíše zaslouţila přízvisko Ledová. Vzpomínal na teplejší kraje
poloţené
severněji.
Na
jihu
převaţovala
ledově
chladná,
nehostinná země s věčně zachmuřenou oblohou a dravými studen ými větry. Z této šedé, neúrodné krajin y jímal Vyšatu podivn ý smutek a ţal. Zato sever, Bolívie a Peru, oplývá bujnou a štědrou přírodou, tam neustále ţhne a raší radost, láska a ţivot. V červnu 1924 nastoupil
na
loď
„Comodoro
Rivadavia“,
radostně
se
loučil
s přístavem v Punta Arenas, odtud směřoval do Buenos Aires, další jeho cesty ho měly zavést do bájné země Inků – Bolívie a Peru. Vyšata
vyzařoval
spokojeností
s v ýsledkem
svého
zájezdu
do
Ohňové země. Vezl s sebou bohatou sbírku nerostů, z nichţ část 88
měla skončit v Museo Histórico Natural v Buenos Aires, druhá část měla putovat do Prah y. Loď „Comodoro Rivadavia patřila k jedné z největších a nejlépe zařízen ých argentinsk ých lodí, plavb y konala výhradně mezi Punta Arenas a Buenos Aires, coţ zabralo 10 dní cest y. Čtvrtý den plavby přistoupila silná skupina Čechoslováků v počtu asi 300 lidí, z nichţ největší počet tvořili dělníci z petrolejových dolů.65 Vyšatu to vedlo k úvaze, jak jsou Češi po celém světě rozptýleni, kolik jich hledá své štěstí v dálné, nehostinné cizině. Jedenáctý den plavby konečně dorazili do Dársena Sud – přístaviště v Buenos Aires. Vyšata si po namáhavé plavbě podél pobřeţí Ohňové země a Argentiny
odpočinul
jen
málo.
Ub ytoval
se
v hotelu
krajana
Křikavy a vydal se po návštěvách. Jeho první kroky mířily na čs. konzulát, coţ cítil nejen jako příkaz slušnosti, ale i jako povinnost. Přinesl velké obrázkové album z okolí průlivu Magallanes a z Punta Arenas,
kde
b yl
znázorněn
celý
v ývoj
těchto
krajin
z národohospodářského hlediska. Čs. konzul Jiří Max převzal album s poděkováním a zařadil ho do konzulární knihovny. Ihned poté však Vyšatu nemile překvapil tím, ţe odmítl jeho sbírku nerostů určenou pro praţské muzeum.66 Na to, aby to poslal na svůj náklad, neměl bohuţel dostatečné finanční prostředk y. S těţk ým srdcem proto celou sbírku zanesl do Museo Histórico Natural v Buenos Aires,
kde
ji
korespondenci
s velk ým a
jásotem
navštívil
uvítali.
redakci
Na
časopisu
konzulátu
v yzvedl
Čechoslovák,
který
začal vycházet za jeho cesty po Chile a jednalo se o první časopis našich kolonií v Jiţní Americe.67 Vyšata působil jako dopisovatel několika časopisů, do nichţ psal své přípěvk y. Postihla ho nemoc sarna68, kterou získal jiţ na estancii v Ohňové zemi. Jednalo se o svrabivou nemoc od ovcí, která se velmi těţko léčila v chladném pásmu, zatímco v teplém propukala výrazněji, ale 65
Dodnes je Patagonie významným producentem ropy pro Argentinu, Tamt… s. 55 Sbírka nerostů obsahovala rudy zlaté, měděné, rtuťové i platinové. Celkem asi 160 druhů krásných kamenů, Tamt… s. 58 67 V roce 1927 vycházely pak jiţ tři československé časopisy…Tamt... s. 59 68 Nemoc kůţe…Tamt… s. 59 66
89
rychleji se hojila. J ako prostředek pouţil sírové m ýd lo a lá zně a za 14 dní b yl zpola vyl éčen. Musel si v ydělat peníze na další cest y, ale v Bueno s Aires nic nehledal, protoţe chtěl do přírody. Sháněl zaměstnání na severu Argentin y, ve směru zam ýšlené cest y do Bolívie a Peru. Nakonec odpověděl na jeden inzerát hledající účetního pro jednu estancii v Alvarez, 300 km na sever od Buenos Aires. V ţádaném oboru měl jiţ zkušenosti od dona J osé. Do zaměstnání byl přijat, a tak se v průvodu krajana Bešťáka odebral na buenosaireské nádraţí Retiro a jiţ přem ýšlel o zb ytku cest v J iţní Americe, které měl y zahrn out severní Argentinu, pak do Bolívie, Peru a přes Panamský průplav do vlasti. Měl se tam vrátit po 15 letech pob ytu v jiţní Americe, chudý na statky pozemské, ale bohatý velikou láskou k ní. Estancie nesla název „San Antonio“ a nacházela se v Alvarez. Vlastnil ji don Alvarez a pěstovala se zde především kukuřice, dále len, pšenice a brambory, přičemţ zb yt ek půd y slouţil jako pastvin y pro dob ytek. Hlavní budova na estancii b yla v ystavěn a v evropském slohu,
nacházely
Alvarez
vlastnil
se
zde
estancií
kanceláře více,
pro
bydlel
mayordo m a v Buenos
i
účetního.
Aires
a
sem
přijíţděl jen jednou za měsíc.69 Vyšata
jako
ayudante
vstával
brzy
ráno,
zazvonil
na
zvon,
mayordomo práci přiděloval a a yu dante k ní v yd ával nářadí. B ylo to
spousta
papírování
a
kancelářské
práce,
do
zvláštních
knih
zapisoval vše od druhu práce aţ po očkování dob ytk a a připadal si jako univerzální robot. Práce mu začínala v 6h ráno a končila večer. Estancie leţela v provincii Corrientes, coţ b yl na krás y chud ý kraj. Vyšata se chtěl především zotavit a pak propátrat dosud mu neznámý
díl
severní
Argentiny
a
podívat
se
po
krajanech
ve
městech Tucumán, Tafi Viejo a pak přes hranice do Bolívie a Peru. Musel šetřit prostředky na své záměry, 3 měsíce nepodnikal proto ţádné v ýlet y. Podnebí zde panovalo zdravé, častěji pršelo, teplota mezi 25 - 35 C ve stínu, jaký to rozdíl proti Ohňové zemi, kde se 69
Kolem budovy se rozprostírala zahrada, kde rostly akáty, eucalypty, cedry, ovocné stromy i záhony růţí. Estancie leţela 16 km od ţelezniční stanice, Tamt… s. 62
90
teplota stále drţela kolem bodu mrazu. Na Vyšatu působilo toto podnebí blahodárně, jeho zdraví se upevňovalo a jeho radostná nálada stoupala, zkrátka okřával na duchu i na těle a za 3 měsíce jiţ chtěl pryč z tohoto fádního ţivota. Don Alvarez ho přemlouval a nabízel dvojnásobn ý plat, kd yţ zůstane, načeţ mu Vyšata sdělil své plány a Alvarez, který si myslel, ţe Checoeslovaco je národ horalů jako španělští či francouzští Baskové, ho pak jiţ déle nezdrţoval. Vyšata měl jediné přání, mír, a to i uvnitř Československa. Na počátku listopadu opustil Vyšata estancii v Alvarez a v ydal se navštívit Rosario. Vyhledával ve městě o 300 tisících ob yvatel své krajany.
Dále
pak
cestoval
směrem
k Tucumán,
čím
více
se
nacházel severněji, tím v krajině přib ývalo lesů i h or, ohlašovalo se předhůří Kordiller, které na rozdíl od chilsko -argentinských opl ýval y zelení s hustě porostl ými listnat ými stromy. Kd yţ dorazil do Tucuman, ub ytoval se v hotelu Roma, kde se za pokoj a stravu platilo 6 pesos na den. Při večerní procházce po městě se setkal s krajanem Bešťákem, s nímţ po návratu z Ohňové země
b ydlel
v Buenos
Aires
v Křikavově
hotelu.
Ve
vinárně
ochutnali zdejší víno, které mělo lahodnou chuť, v létě chladilo a v zimě hřálo. Vyš ata se šel jako obv ykle zeptat na práci v pivovaru a místo, b yť prozatímní dostal. Večer navštívil krajana Antonína Pasolda, jehoţ asi 30 -ti letá manţelka si na něj pamatovala. Byl a to ta ulekaná holka, kterou viděl před 14 lety v Brémách s jejím otcem, jehoţ předpověď, ţe se dobře vdá a udělá štěstí, se naštěstí v yplnila. Ţila spokojeně se sv ým muţem, který jak o cukrovarsk ý strojní odborník, známý po celé severní Argentině, vydělal veliké jmění a těšil se znamenité pověsti. Vyšata někdy zalitoval, ţe on sám nemá rodinu, ale jeho nepokojná krev se pro klidný a usedlý ţivot nehodila. Ve sv ých toulkách nalézal také štěstí, i kd yţ někd y řídké, o to však vzácnější a váţenější. Tucuman, hlavní město stejnojmenné provincie, mělo asi 100 tisíc
ob yvatel,
provincie
byla
jedna
z nejlidnatějších
v celé
Argentině. V okolí Tucumanu se pěstovala na plantáţích cukrová třtina. Město leţelo na ţeleznici, která spojovala Buenos Aires 91
s Bolívií. Zaloţeno 1585, patří mezi nejstarší argentinská města, prům yslové a obchodní centrum. Centrem věd y v ýzn ačná univerzita ze 17. století, niţší školství však zanedbáno. Krásn ý v ýhled na Tucuman s e nask ytne z pahorků rozloţen ých kolem města, to samo leţí v kotlině a kolem něho samá pole cukrové třtiny, jediný zdroj příjmů města i celého okolí, velmi rozvinuté b ylo cukrovarnictví. Podnebí zde prý není pro lidi moc příznivé, vysk yt oval y se četné epidemické nemoci, v ysoká b yla zvláště dětská úmrtnost. Vyšata zde strávil pět měsíců. Odebral
se
vlakem
na
návštěvu
krajanů
v Tafi
Viejo.
Všem
krajanům se zde nadmíru dařilo , vládla zde čistota, pěšinky byly umetené. Ob ydlí domorod ých Argentinců naopak v ystavovala na odiv nepořádek, nesoulad, špínu a smetí, coţ v yjadřo vala i přísloví t ypická pro oba národ y. 70 Čechů zde stále přib ývalo, Vyš ata se domníval, ţe za několik let bu de Tafi Viejo patřit mezi
nejsilnější
čs. kolonie v Argentině. Zpáteční cestu do Tucuman nastupovali s Bešťákem
aţ
v noci.
Vyšata
b yl
dojat
nad
všemi
projevy
přátelství a pravé české bodrosti, kterými ho krajané zahrnovali. V Tucumanu
měl
Vyšata
na
programu
prohlídku
blízkého
cukrovaru v San Pablo. Ţasnul nad obrovsk ými poli cukrové třtin y, které
se
inţen ýr
zde R.
cukrovarů
přezdívalo
Lehký, a
tucumanské
cukrovarnický
milionář.
Kraus
zlato.
Cukrovar
specialista,
řekl,
ţe
zde
zvelebil
generální
b yl
učiněn
ředitel i
pokus
s cukrovou řepou, ale bohuţel s nepřízniv ým v ýsled kem, neboť ta měla
o
10%
menší
cukernatost
neţ
cukrová
třtina,
takţe
její
pěstování b y se p rodraţilo. Vývoz cukru z cukrové třtin y kaţd ým rokem rostl, hlavně na severu Argentin y, v provinciích Tucuman, Salta
a
J uju y.
argentinské května
do
Většina
rafinerie listopadu
cukrové
v Rosariu. a
třtiny
se
posílala
V cukrovarech
zaměstnáno
v nich
se
b yl o
do
největší
pracovalo
přes
200
od
tisíc
dělníků. Největší cukrovar Argentin y se nacházel v J uju y, funkci ředitele
zde
zastával
Čech
inţenýr
J.
Klapka.
Na
třtinov ých
plantáţích se hojně pouţívaly parní a motorové pluhy a na ţních 70
Češi: „Co můţeš udělat dnes, neodkládej na zítřek.“ Argentinci: „Co se neudělá dnes, udělá se zítra.“ Maňana – zítra je prý vůbec nejuţívanějším slovem v Jiţní Americe, Tamt…s. 79
92
pomáhalo
mnoho
nejvhodnější
zde
dělníků měsíc
ze
sousední
k cestování.
Bolívie.
Vyšata
Nastal
měl
březen,
namířeno
přes
hranice do Bolívie a Peru. Těmito cestami mělo vyvrcholit jeho mnohaleté cestování po Jiţní Americe. Patnáct let strávil Vyšata v J iţní Americe a z toho dobrých 1 0 let v Argentině.
Téměř
všichni
Češi prý odjíţdějí
z vlasti
do
této
zaslíbené země hlavně proto, ab y si zlepšili své ţivotní poměry, nahromadili bohatství a pak se vrátili do „nevděčné“ vlasti, kde pak ţivot za cinkotu argentinského zlata bude snazší. Mno hdy emigranti opustili vlastní dům, kde měli veškeré pohodlí, majetek prodali pod cenou, do Argentiny zlákáni agenty lodních společností jako do země s dvojí roční úrodou. V Argentině je však čekal y, stejně jako v kaţdé cizině krušné počátk y, málokdo znal aspoň částečně poměry a jazyk země. Lze prý litovat, ţe neexistovalo v té době pravidelné letecké spojení s Jiţní
Amerikou,
aby mohli
b ýt
v ystěhovalci
v Argentině
co
nejdříve. Očekávali, ţe „země budoucnosti“ je přijme s otevřenou náručí, kde jako civilizovaní a vzdělaní Evropané jistě přev ýší domorodce. Pro nadb yt ek ţivotních potřeb a úrodnost půd y nebude prý třeba ani pracovat. Mnozí však b yli překvapeni, ţe se musí znovu učit i v oboru, v němţ se měli za mistry. Vkus a potřeb y Argentin y měl y zkrátka jinak postavenou laťku neţ ty evropské. Kaţdý se musel přizpůsobit zv ykům země, v níţ chtěl najít svou ex istenci pom ýš lel -li na to se později osamostatnit. Argentina byla svérázná ve svých zvycíc h, velmi
odlišná
od
Evropy
i
Severní
Amerik y,
špatně
ji
kdosi
přirovnal ke Spojen ým státům americk ým, v nichţ mrav y způsob y jsou podobné evropsk ým vzorům. Argentina si libovala mnohd y v pravém opaku Evrop y. Většina
česk ých
v ystěhovalců
byla
pro
neznalost
jaz yka
a
zv yklostí nucena hledat jen českou společnost a práci u sv ých krajanů,
pokud
ji
ovšem
mohli
posk ytnout.
Málokterý
vstoupil
jedině moţnou cestou k bohatství, cestou dlouholetého strádání, neochvějné v ytrvalosti a mučednické trpělivosti. A rgentina naučila 93
Evropana pracovat. Vyšata k tomu poznamenává, ţe kd yb y mnoh ý z v ystěhovalců
pracoval
doma
s takovou
intenzitou
a
pílí
jako
v Argentině, pak by ho jistě jiţ ve staré vlasti úspěch neminul a došel b y tam jistě dříve v ytouţeného blahob ytu neţ v „bezohledné“ cizině. Mnohdy Češi svou vlastní nerozváţností upadli do nezměrné morální i hmotné bíd y a kd yţ si to uvědomili, b yl o kolikrát jiţ pozdě, nenapravitelně pozdě.71 Ti, co ztroskotali, vyprávěli o Argentině jako o hrobu ţivota, v ym ýšleli si hrůzostrašné histork y, jací ţe jsou ch yt ří hrdinové, ţe včas utekli. Kd yb y b yl však na jejich místě energický člověk, věc by
vypadala
zcela
jinak.
České
noviny
psaly
zprávy
z části
pravdivé, z části v ybájené, Argentina však sk ýtala všem stejné podmínk y, ted y i pro Čech y, přičemţ vţd y záleţelo na úhlu pohledu a na ch yt rosti. Argentina v ycház ela velmi vstříc v ystěhovalcům všech národů, kaţd ý emigrant měl právo 5 -10 dní pob ývat v emigračním hotelu na státní útrat y. 72 Emigrační hotel stál u přístavu Dársena Norte, strava se zde podávala chutná a v dostatečném mnoţství. Na ţádost dopravila dokonce argentinská vláda kaţdého v ystěhovalce zdarma aţ na místo, které si zvolil ke svému pob ytu. Mnozí přišli do Argentiny, aby se vyhnuli povinnostem ve vlasti, která se o ně náhradou starala, kdeţto v Argentině se musel v kaţdém ohledu, hospodářském, majetkovém i bezpečnostním, starat kaţdý sám o sebe a i zde měli své povinnosti. Vyšata nech těl nijak chválit nebo hanět Argentinu, vše b yl y pouze dobře míněné rad y n ováčkům. Přírodních krás má Argentina dle Vyšat y málo. J en na severu, v pust ých krajích území Misiones, Tucuman a pak trochu na západě a jihu, kde se vyskytovaly romantické, divoké a krásné kraje. V půvabu
hor,
lesů
a
vegetace
daleko
předčí
Argentinu
Chile,
Brazílie a Paraguay. Během jízdy vlakem Argentinou lze vidět jen 71
Například mnohý venkovan zkoušel štěstí nepochopitelně ve městě, mnozí naletěli, kdyţ koupili místo vysněných úrodných pozemků jen kus pralesa. S takovými krajany to obvykle moc dobře nedopadalo. Někdy nastal opačný případ a povedlo se jim uchytit, například v Chaco Austral a Santiago del Estero se dařilo kukuřici a bavlně. Mnoho lidí to však brzy vzdalo, Tamt. s. 85 72 V roce 1927 uţ to byl pravý palác uprostřed parků a zahrad. Měl jiţ více velkých, moderních budov neţ dříve a ani zdaleka nepřipomínal starou budovu, plnou nečistoty a hmyzu, která byla dříve postrachem vystěhovalců. Tamt… s. 87
94
samé
roviny
a
p astvin y.
Ţivotní
poměry
b yl y
v Argentině
dle
Vyšat y lepší neţ třeba ve Spojen ých státech (!). Argentina b yla a snad i později bude v yvolenou zemí pro kaţdého v ystěhovalce 73, který
se
chce
a
umí
zab ývat
zemědělskou
prací.
V prům yslu
nacházeli uplatnění jen specialisté. Argentina patřila k největším dodavatelům masa, kukuřice, pšenice a vlny na světovém trhu, naproti tomu odebírala prům yslové v ýrobk y, jeţ sama nev yráběla. Ob yvatelstvo b ylo nav yklé na tučné sousto při jídle, nejprve se dos yta najíst, doušek vína, pak zábav y, oblek a kultura aţ na konec. Na
estanciích
se
výdělek
dělníka
poh yboval
mezi
50 -70
pesos
měsíčně ke stravě a bytu, částka se dala z větší části uloţit. Zato ve městě i kd yţ měl větší plat, tak mu po zaplacení drahého b ytu a strav y příliš peněz nezb ylo. Vyšata ted y doporučuje sp íše práci na venkově, která mu přijde v ýhodnější. Dle něho nejsou Češi a Středoevropané příliš trpěliví, naopak Italové, Jihoslované a lid ze západní Evropy oplývají horlivostí aţ do
krajnosti.
Vyšata
Argentinu
nijak
nepropaguje,
naopak
radí
kaţdému, aby zůstal doma v klidné a krásné vlasti.
73
To ještě nikdo nemohl vědět, ţe přijde válka, Perón – obrovské zadluţení a nestabilita, ţe se Argentina propadne ve 2. polovině 20. století z čelních pozic pomyslného hospodářského ţebříčku o mnoho níţ. Analogický byl osud Československa pod vládou komunistů. I to je společný znak obou zemí. Tamt… s. 88
95
2. Diplomatické vztahy mezi ČSR a Argentinou 1918 – 1939 a československé vystěhovalectví do Argentiny Politické a obchodní vztahy
2.1 Diplomatické mohly
být
vztahy
mezi
navázány
Československem
teprve
v době
vzniku
a
Argentinou samostatné
Československé republiky po roce 1918. V té době měla jiţ za sebou Argentina více neţ stoletou státní existenci. Nezávislé
Československo
uznala
Argentina
15.
září
1919
a
v roce 1922 zřídila v Praze svůj generální konzulát. V roce 1923 se pak
rozhodla
akreditovat
Martínez-Campose
a
v Československu
poţádala
pro
něj
svého
vyslance
prostřednictvím
G.
svého
generálního konzulátu o agrément. Udělení agrémentu b ylo sděleno generálnímu
konzulátu
Argentiny
7.
ledna
1924,
čímţ
došlo
k oficiálnímu navázání diplomatických styků mezi oběma zeměmi. Jak
tomu
v argentinském v roce
1920,
s Československem?
b ylo
hlavním neměl
městě
tento
Buenos
úřad
Ačkoliv Aires
zásadní
svůj
vliv
na
ČSR
zřídila
konzulát
jiţ
projednávání
politick ých a hospodářsk ých otázek, které se začaly mezi oběma zeměmi v ysk ytovat a zab ýval se zejména v ystěhovaleckou agendou. Potřeba
zřízení
diplomatického
zastoupení
v Argentině
byla
spojována se zvýšením československého exportu do této země. Prvním konzulem ČSR v Argentině se stal v roce 1920 Jiří Max. Tolik základní fakta a n yní přejděme k politick ým vztahům mezi oběma státy ve 20. letech. Jiţ na podzim 1920 upozornil čs. konzul Jiří Max praţské Zamini na častý výskyt tendenčních telegrafických zpráv
v argentinském
tisku,
které
líčily
situaci
v ČSR
jako
nepříznivou. Za takovou tendenční zprávu povaţoval čs. konzul skutečnost, ţe v ČSR prý hrozí bolševické bouře.1
1
Je však všeobecně známým faktem, ţe v prosinci 1920 musela být potlačena komunistická generální stávka v tzv. boji o Lidový dům. Jiţ předtím došlo k jmenování úřednické vlády Jana Černého, coţ lze za jistou vládní krizi povaţovat.
96
Jaký
vůbec
byl
Československa argentinského
vztah
se listu
Argentiny
můţeme „La
ke
vzniku
dozvědět
Época
samostatného
například
uveřejněném
z článku
k druhému
výročí
vzniku ČSR. 2 Novin y konstatují, ţe Československo jiţ bylo za dva roky své samostatnosti uznáno všemi státy světa a ţe za svůj vznik vděčí
především
mírové
smlouvě
smlouvě
Versaillské ze
Saint
s Maďarskem.
k nejbohatším
Germaine
List
oblastem
smlouvě.
Ani
s Rakouskem
připomíná,
b ývalého
zmínka
ţe
zde
či
České
není
o
Trianonské
země
patřily
Rakouska -Uherska
a
celá
republika měla v té době asi 14 milionů ob yvatel. 3 Tento tisk dále konstatuje, ţe přes 300 let ţili Češi pod ţezlem Habsburků a hnutí odporu za světové války ztělesňoval profesor Masaryk, který stál později
úspěšně
v čele
republiky
jako
upozorňoval na skutečnost, ţe mezi
její
prezident.
List
ČSR a Argentinou existují
k roku 1920 korektní vztah y, při čemţ
ČSR
měla jiţ
v té době
v Argentině svého konzula, kdeţto Argentinec Juan Benavidez se do Prahy
teprve
v ýznamná
chystal.
výroba
Noviny
skla,
vypočítávají,
porcelánu
a
ţe
rovněţ
v ČSR
existuje
prům ysl
strojní.
Vyjadřuje naději v čilé rozvíjení obchodních vztahů a na závěr konstatuje, ţe v zemi panuje pořádek a pohlíţí na mladou republiku se s ympatiemi k m yšlenkám demokracie, které obě země spojují. List „La Nación se omezil pouze na krátký komentář, který oceňuje pokrok y, existence.
které
Československo
Obsáhlejší
zprávu
udělalo
za
přinesla „La
krátkou
Prensa“,
dobu která
své uvádí
základní skutečnosti vzniku státu a v ýznamně pak okolnost, ţe ČSR se ze všech nástu pnick ých států v yvíjí poměrně nejlépe a učinilo největší pokrok y. Zdůrazňuje, ţe na rozdíl od Polska a pobaltsk ých států,
je
těšínské
republika otázky
jiţ
poměrně
ţádné
konflikty
konsolidovaná o
hranice.
a
nemá
Uvádí
kromě dobrou
hospodářskou situaci, čeho ţ důvodem je hlavně zděděná prům yslová kapacita
bývalé
cukrovarnickou
rakouské velmocí,
monarchie. cukru
2
Konstatuje,
v yvezlo
na
300
ţe
ČSR 000
je tun.
in Politické zprávy Buenos Aires 1920, Zpráva č. 2, AMZV Praha Podle sčítání obyvatelstva z roku 1921 měla celá ČSR přibliţně 13612000 obyvatel., in Průcha V. a kol., Hospodářské a sociální dějiny Československa, 1. díl 1918-1945, s. 37 3
97
V zahraniční
politice
prý
nemělo
Československo
konfliktů
a
vnitřní v ývoj sliboval příznivou budoucnost. List
„La
Razón“
naproti
tomu
uvádí
i
stručný
nástin
české
historie a připomíná tragickou bitvu na Bílé hoře v roce 1620. Zmiňuje pak dílo profesora paříţské Sorbonny E. Denise: „Konec samostatnosti české.“ Deník se zabýv á i okolnostmi 28. října 1918 a
v yzdvihuje
v yspěl ým
klidný
národem,
zemědělství
a
průběh lid
revoluce.
pracovitý,
prům ysl.
Čechoslováci
země
má
v ys oce
Zdůrazňuje
jsou
prý
rozvinuté
mírumilovnou
a
protibolševickou politiku československého státu. Články pro listy „La Época a La Razón v ypracoval konzulát, pouze „ La Prensa“ otiskla
článek
Jihoslované,
vlastní.
Na
zejména
následné
nejbohatší
slavnosti
z nich
a
participovali předseda
i
klubu
„Jadran“Mihanovič. Rok
1921
přístavu,
i
přinesl
například
v Argentině
stávku
došlo
dělníků
k rozštěpení
v buenosaireském
socialistů
a
vzniku
komunistické strany. V té době se drţela u moci Radikální strana, v prezidentském
úřadě
V červnu
zavedena
byla
dlel
její i
představitel
Hipólit o
osmihodinová
Yrigo yen.
pracovní
doba
a
připravoval y se prezidentské volb y. Pokračovalo i rozsáhlé přistěhovalectví do Argentiny, nejvíce přicházeli Italové, Španělé a Uruguayci. Přímé jízdn í lístky III. třídy
z Varšavy,
zajišťovala Jízdenka
Prah y,
Vídně
nizozemská zahrnovala
a
Budapešti
do
společnost
Královský
holandský
kromě
přeplavby
i
Buenos
jízdu
Aires Lloyd.
vlakem
do
Amsterdamu a ubytování v tamním hotelu. Stála 318 pesos. V srpnu 1923 v yslala Argentina do Prah y zástupce generálního konzula Cittadiniho, který odjel na dovolenou. Federico Remonda Mingrand
b yl
původním
povoláním
lékař
a
mluvil
španělsk y,
anglicky, francouzsky a italsky a předtím působil například jako starosta
Rosaria.
Čs.
konzul
v Buenos
Aires
Jiří
Max
navrhl
ministerstvu zahraničních věcí v Praze, ab y se konzulát povýšil na generální
konzulát,
generálního
konzula.
neboť Pro
Argentina přehled 98
má pak
v Praze uvedl
také
svého
diplomatická
zastoupení
států
v Argentině.
Na
úrovni
velvyslanectví
zde
udrţovaly diplomatické st yk y pouze Španělsko, USA a Brazílie, na úrovni vyslanectv í pak Německo, Belgie, Dánsko, Francie, Velká Británie,
Itálie,
Norsko,
Nizozemsko,
Portugalsko,
Polsko,
Švédsko, Šv ýcars ko, Rusko (Argentina však dosud Sovětsk ý svaz de iure
neuznávala),
Japonsko,
Bolívie,
Chile,
Kolumbie,
Kuba,
Mexiko, Paraguay, Peru, Uruguay a Venezuela. To je pak téměř vše, co se dozvídáme pro 20. léta, neboť další politické zprávy z Buenos Aires nebyl y buď napsány nebo se úplně ztratil y.
O
to
dramatick ých
podrobnější 30.
let.
informace
Mezitím
se
došlo
dovídáme k takovým
o
průběhu
v ýznamn ým
událostem jako b ylo konečně pov ýšení konzulátu v Buenos Aires na generální konzulát v říjnu 1926 a generálním konzulem b yl téhoţ roku jmenován vyslanec v Brazílii Vlastimil Kybal, kterého po zřízení samostatného v yslanectví v Argentině v ystří dal roku 1929 v yslanec Eduard Machat ý. Rok 1930 pak přinesl Velkou hospodářskou krizi, která vznikla v říjnu 1929 v USA i do Argentiny. Jejím následkem vznikla a vyvrcholila i krize politická. Počátkem září rezignoval dosavadní prezident,
radikál
Hipólito
Yrigoyen.
Jeho
místo
zaujal
viceprezident dr. Enrique Martínez, který vyhlásil v Buenos Aires stav obleţení a na 11. září b yl svolán Senát. Čs. v ysl anec Machat ý se domníval, ţe Yrigoyenova abdikace přinese značné ulehčení v politické krizi, nov ý prezident se podle něj v yznal i v zahraniční politice. Druhé prezidentství Yrigoyena prý velmi neblaze působil o na vnitřní smír, mimo jiné i proto, ţe b yla prezidentem neustále podkopávána morálka armády, která stála od počátku proti němu ve výrazné opozici.4 V téţe době sice padla diktatura Leguíova v Peru a skončil i autoritativní reţim v Bolívii, Argentinu však
čekal
pravý opak. Generál José Uriburu provedl vojenský převrat a stanul v čele vlád y. Došlo i k několika přestřelkám v hlavním městě, při nichţ b ylo více neţ 20 lidí zabito a přes 200 zraněno. Mezi oběťmi se 4
Chalupa J., Dějiny Argentiny, Uruguaye a Chile, NLN Praha 1999, s. 181
99
nenacházel nikdo z Československa. P učisté nechali vypálit redakci vládního deníku La Época i soukromý byt Yrigoyena a generál Uriburu
přinutil
jeho
nástupce
Martíneze
k abdikaci.
Generál
Uriburu v ydal ihned v yhlášku podle níţ měl b ýt kaţdý, kdo b y rušil veřejný
pořádek,
okamţitě
zastřelen.
Nařídil
rovněţ
rozpuštění
Kongresu a v ypsání nov ých voleb, v provinciích však přetrvávala značná
obliba
Unión
Cívica
Radical.
Ve
vládě
nenašli
ţádné
uplatnění socialisté, jejími členy se stali pouze konzervativci, sám generál
choval
s ympatie
k fašismu
Benita
Mussoliniho
a
ke
španělskému reţimu Miguela Primo de Rivery a nelze opomenout ani silný vliv katolické hierarchie.5 Generál José Felix Uriburu se narodil roku 1868 ve městě Salta, před První světovou válkou působil jako vojenský atašé v Berlíně a Londýně a dle Machatého platil
později
armády.
za
Zahraniční
jednoho politika
z nejlepších nového
důstojníků
reţimu
se
argentinské
orientovala
na
Velkou Británii, s níţ pojily Argentinu nadále úzké hospodářské vztah y.6 Francouzsk ý velv yslanec v Argentině Clinchant b yl přesvědčen, ţe československá, polská a jugoslávská vláda budou následovat příkladu Francie a novou vládu brzy uznají. Československo tak skutečně jiţ koncem roku 1930 učinilo. Exprezident Yrigoyen byl mezitím internován na ostrově Martin García. Mnozí jeho stoupenci se pak uchýlili do uruguayského hlavního města Montevidea, odkud vedli
politickou
agitaci
pučistům. 7
proti
Vláda
zavedla
protekcionářskou celní politiku, uvalila v yšší cla např íklad na cukr a
zakázala
v ývo z
quebračového
dřeva,
čímţ
došlo
k ochlazení
obchodu s ČSR, která měla o tuto komoditu velk ý zájem. I zv ýš ení cel
na
cukr
mělo
prý
ochránit
tucumánské
cukrovary
před
konkurencí řepného cukru z Československa. Zv yšující se nezaměstnanosti se Uriburova vláda rozhodla čelit veřejnou
v ýstavbou
silnic,
na
kterou
5
však
scházely
finanční
Handbuch der Geschichte Lateinamerikas, Band 3 – Lateinamerika im 20. Jahrhundert, Klett-Cotta Stuttgart 1996, s. 912 6 Podle Jiřího Chalupy se země ocitla v roli ekonomického vazala britského impéria, op. cit., s. 184 7 in Politické zprávy Buenos Aires 1931, č. j. 134/31, č. 4, s. 4, AMZV Praha
100
prostředk y. 8
Argentinský
ministr
zahraničních
věcí
dr.
Bosch
poţádal čs. v yslance Machatého, ab y sdělil své vládě, ţe Argentina bude nucena radikálně omezit přistěhovalectví do země. Vyslanec současně
nedoporučoval
emigraci
ani
do
Uruguaye,
Paraguaye,
Bolívie, Peru a Ekvádoru. Počátkem
roku
argentinského
1931
pesa,
došlo
následkem
téţ čehoţ
k v ýraznému musela
vláda
oslabení generála
Uriburu omezit dovoz ze zahraničí. Podnikla intervence na burzách v New Yorku a v Londýně, měnu se podařilo jakţtakţ stabilizovat. I kd yţ b yla kr yta zlatem asi z 30%, ch yběla citelně emisní banka, která b yla běţná v evropsk ých státech. Vláda se rozhodla povolat německého
finančníka
dr.
Schillinga 9
z Krefeldu,
aby
provedl
celkové ozdravění argentinské měny. Situace Čechů a Slováků v první čtvrtině roku 1931 se stala velmi svízelnou, neboť čs. kolonie neměly pevnější hospodářské zázemí. Dle v yslance Machatého touţila naprostá většina z nich po návratu do Československa, avšak scházely jim finanční prostředky pro tak nákladnou cestu. V období od dubna do konce června 1931 se politická situace v Argentině příliš neuklidnila. V provinciích Santa Fé, Córdoba a Corrientes došlo k zastavení volební kampaně, volební v ýsledk y z provincie Buenos Aires, kde v yhrál Unión Cívica Radical, b yl y pro údajné nesrovnalosti přezkoumávány a uvaţovalo se o jejich zrušení a nakonec skutečně k jejich zrušení došlo. Došlo i na perzekuci a zat ýk ání politick ých odpůrců, takţe vojensk ý reţim se všeobecně zostřil.10 I hospodářská krize se velmi prohloubila. Vyslanec Machatý rovněţ referoval o přípravě prezidentsk ých voleb, zmínil se o moţné kandidatuře generála Augustina P. Justo, jenţ měl k civilnímu způsobu vládnutí mnohem lepší předpoklady neţ Uriburu. Vysl ancův osobní favorit však nesl jméno dr . José N. Matienzo,
jehoţ
zvolení
by
prý
8
skýtalo
záruky
klidného
Došlo například k zavedení spotřební daně na benzín, ale ani to nestačilo. Politické zprávy Buenos Aires 1931, op. cit., zpráva č. 4, s. 7, AMZV Praha 9 Znal se mj. s německým bankéřem Hjalmarem Schachtem. Politické zprávy Buenos Aires, op. cit., zpráva č. j. 144/31, č. 7, s. 2, AMZV Praha 10 Tamtéţ, č.j. 449/31, Periodická zpráva za 2. čtvrtletí 1931, s. 1, AMZV Praha
101
vnitropolitického cenzuře
tisku,
zaloţil
na
v ývoje
který se svoji
do
budoucna.
snaţil
stavět
k vládě
něco
na
podporu
Docházelo
k soustavné
kritick y.
způsob
Uriburu
fašistick ých
„černokošiláčů“, v Argentině se jednalo o tzv. Občanskou legii (Legión Cívica Argentina), která měla zastrašit politické protivníky z liberálně
konzervativního
tábora
prezidentského
kandidáta
Augustina Pedro Justa. Mezitím
se
projevily i Vláda
hospodářská
na
výrazném
generála
dělníků,
sníţení
Uriburua
neboť
se
krize
a
stoupající
počtu
omezovala
obávala
nezaměstnanost
migrantů do rovněţ
komunistické
Argentiny.
přistěhovalectví
agitace
nimi. 11
mezi
S prohlubující se krizí se podstatně zhoršilo i postavení Čechů a Slováků
v Argentině,
kteří
jen
těţko
sháněli
moţnosti
obţiv y.
Mnozí z nich po čase rezignovali a koupili si lodní lístky na cestu zpět
do
vlasti,
jiní
se
rozhodli
zakoupit
pozemky
například
v Chacu, ale i tam se jim dařilo se střídav ými úspěch y. V této době se také začalo uvaţovat o jednáních o československo -argentinské obchodní smlouvě, ovšem jednání sama se ukázala velmi obtíţná a táhla se ještě řadu let. Argentina zvaţovala účast na Panamerickém summitu,
však
tomu
republikou
Chile,
bránily
která
velmi
měla
špatné
konferenci
vztahy hostit. 12
se
sousední
Při
řešení
hospodářské krize Argentina odmítla účast bankéřů ze Spojených států americk ých. Ve druhé polovině roku 1931 se vyostřila vnitropolitická situace v Argentině.
Bývalý
prezident
dr.
Marcelo
Alvear
v ydal
v uruguayském Montevideu manifest proti vojenské vládě, napadl ji zejména
kvůli
jejím
protiústavním
krokům,
například
odkladu
všeobecn ých voleb, zat ýkání, deportaci politick ých protivníků atd. Alvear si b yl vědom, ţe politická krize přinášela opětné s ympatie jeho politické straně Unión Cívica Radical. Nic to však nebylo platné, jeho strana se nemohla voleb zúčastnit. V říjnu rezignoval
11
Tamtéţ, s. 13 Spory se týkaly především argentinských celních tarifů a zákazu Chile na dovoz argentinského hovězího masa. Tamtéţ, s. 15 12
102
na protest proti vnitřní politi ce vlády ministr zahraničních věcí Dr. Ernesto Bosch. Na jeho místo jmenován dr. Adolf Bioy. Do listopadov ých voleb se mohl y zaregistrovat t yto politické stran y:
Sociální
demokracie,
Nezávislí
socialisté,
Náro dní
demokratická strana (konzervativci) a Antipersonalistická frakce Unión
Cívica
Radical.
kandidujících tvořili
proti
Progresivní
Nezávislí
socialisté
Strany
sobě.
se
seskupily
do
dvou
koalic
Demokraticko -socialistickou
a
Sociální
demokraté.
a
Antipersonalisté
Národní
utvořili
alianci
demokraté,
Justicialistickou
koalici. První skupina kandidovala na prezidenta Dr. Lisandro de la Torre,
druhá
pak
v ystoupila
s kandidaturou
Augustina
Pedro
Justo.13 Při samotném volebním klání 8. listopadu obdrţel Justo 234
volitelů,
s celkov ým
De
la
počtem
Torre
865457
pak
124,
hlasů
přičemţ
první
v provinciích
zvítězil
Buenos
Aires,
Córdoba, Entre Ríos, Tucumán, Mendoza, Santiago del Estero, San Juan, San Luis, Salta, Catamarca, Jujuy a La Rioja. Druhý obdrţel celkově 488535 hlasů a zvítězil v hlavním městě Buenos Aires a v provincii nepřímo
Santa Fé. Argentinské prezidentské volby probíhaly
tak,
ţe
voliči
zvolili
volitele
a
ti
pak
teprve
volili
prezidenta. Nejasná situace panovala ještě v prosinci 1931 o postu viceprezidenta. Volby
do
k v yloučení
poslanecké Radikálního
sněmovny občanského
b yl y
přímé,
svazu,
došlo
kandidovat
však mohla
pouze jeho antipersonalistická frakce. Zvítězili Národní demokraté s 57
mandát y,
dále
pak
sociální
demokraté
44
mandátů,
antipersonalisté 16, progresivní demokraté 13, nezávislí socialisté 11 mandátů a 17 poslanců b ylo nezařazen ých. Co se t ýká obchodní situace v roce 1931, tak ta se vyp adala tak, ţe obchodní bilance s Británií b yla aktivní, zatímco se Spojen ými státy
pasivní.
Britský
majetek
investovaný
v Argentině
se
odhadoval na více neţ 50 mld. československ ých korun, Británie stále zůstávala největším investorem v zemi, i kdyţ se na počátku
13
Periodická zpráva za IV. čtvrtletí 1931, Politická zpráva č. 57, s. 3, AMZV Praha
103
30.
chtěla
let
soustředit
na
preferenci
vlastního
impéria.
samozřejmě velmi ohroţovalo stabilitu argentinského exportu.
To
14
Ke konci roku 1931 předloţila československá strana Argentině návrh na uzavření obchodní smlouvy. Pokračovalo se v jednání o úpravě doloţk y nejv yšších v ýhod, argentinská strana si přála pouze její podmíněnou platnost. Na návrh ČSR na uzavření Úmluvy o právní pomoci ve věcech trestních Argentina do konce roku 1931 nereagovala a stejně tak dopadla Úmluva o vzájemném v ydávání zločinců a prozatím i Dohoda o vyplácení
důchodů úrazového
pojištění. Situace Čechů a Slováků v Argentině se zhoršila a mnoho z nich přišlo o zaměstnání, argentinská vláda se snaţila pro mnoho z nich zajišťovat práci aspoň na venkově, protoţe panovaly značné obavy z komunismu. Uvaţovalo se o repatriaci nezaměstnaných bezplatně zpět
do
vlasti,
proti
tomu
se
však
postavily
paroplavební
společnosti, a tak z celé akce sešlo. Ve spolcích nepanovala také příliš uspokojivá situace, dle v yslance Machatého došlo ve Svazu československých
spolků
k bolševické
agitaci,
která
ho
zcela
rozvrátila tak, ţe se i přestal věnovat svému původnímu poslání, které
spočívalo
v zaopatřování
práce
krajanům.
Ministerstvo
sociální péče zastavilo své subvence „Svazu“. Co
se
t ýká
„Jihoameričan“, Suchana
a
čs.
periodického
dále
zřejmě
tisku,
„Československý
nejrozšířenější
pak
v ycházel
Věstník“
časopis
časopis
ob chodníka
„Slovenský
Lúd“.
Slovenská kolonie v Argentině čítala větší početní zastoupení neţ kolonie Čechů. Po suspendaci prokomunistických Dělnick ých listů začala na jejich místě v ycházet „Nová doba“, redigovaná b ýv al ým tajemníkem Svazu československých spolků, komunistou Josefem Kotasem Knajblem,
a
financovaná který
b yl
nechvalně
zodpovědný
za
proslul ým rozvrat
ing.
Rudolfem
spolkového
ţivota
v Argentině. V Argentině neexistovala v roce 1931 podpora v nezaměstnanosti, a tak mnoho Čechů a Slováků ţádalo o podporu čs. státní orgány 14
Politické zprávy Buenos Aires, Periodická zpráva za IV. čtvrtletí 1931, op. cit., s. 15, AMZV Praha
104
nebo o repatriaci. Bohuţel měli většinou smůlu, neboť na rozdíl od Jugoslávie
a
Maďarska,
které
repatriovalo
kolem
10%
svých
státních příslušníků, mohla československá vláda nabídnout totéţ pouze
0,5%
svých
občanů.
V této
souvislosti
se
v yslanec
přimlouval za změnu ustanovení vystěhovaleckého zákona. 15 Také co nejdůsledněji varoval před v yst ěhovalectvím nekvalifikovaných dělníků
a
naopak
doporučoval
čs.
obchodníky,
kterých
b ylo
naléhavě třeba. Čs. kolonie v Argentině prý měla na export do této země jen minimální vliv. Šanci na etablování se v Argentině měli samozřejmě ti, kteří
znali
pl ynně
španělsk y. Podle argentinské
úřední statistiky se přistěhovalo do Argentiny v letech 1920-1930 27738 Čechů a Slováků a v téţe době se vrátilo zpět do ČSR 4935 z nich.
Československých
státních
příslušníků
v Argentině
se
odhadovalo na 24000, z nich je pětina Němců a Maďarů, Čechů a Slováků kolem 19-20 tisíc, více zde ţilo Slováků. Nový
argentinský
nastoupil
do
úřadu
prezident 20.
z provincie Corrientes,
generál
února
Augustin
1932.
Jeho
samotný prezident
Pedro
Justo
rodina
pocházela
se narodil
26. února
1876 v provincii Entre Ríos. Celý ţivot zasvětil vojenské sluţbě, ve
vládě
radikálního
prezidenta
Alveara
zastával
dokonce
post
ministra válk y. Viceprezidentem se stal národní demokrat dr. J ulio A. Roca, jedna z nejvýznačnějších postav tehdejšího argentinského veřejného ţivota a s yn b ýv alého prezidenta Julia Rocy. Prezident J usto zrušil v ýjimečn ý stav zaveden ý jeho předchů dcem a povolil návrat Yrigoyena do země. Vyslanec Machatý se ještě ve zprávě za první čtvrtletí 1932 vrátil
k činnosti
sanovat
státní
provizorní finance,
Uriburuovy vlády,
coţ
se
jí
však
která pro
se
snaţila
celosvětovou
hospodářskou depresi zdařilo jen zčásti. Vláda provedla za tím účelem fiskální opatření, kterým zavedla nové, v Argentině zcela neznámé daně.16 Celková bilance této vlád y b yla však rozporná.
15
Tamtéţ, s. 24 Zejména se jednalo o daň přímou, daň z obratu a výrazné zvýšení dědické daně, Politické zprávy Buenos Aires, zpráva č. 24, s. 7, AMZV Praha 16
105
Argentina se ještě v první polovině roku 1932 jako jedna z mála zemí v Jiţní Americe udrţela v platební schopnosti a nestála tak před krachem. Kurs pesa se podařilo stabilizovat na 3,88 za 1USD. Aţ do Uriburuova zv ýšení celních tarifů v yznávala Argentina velmi liberální obchodní politiku, politiku volného obchodu stejně jako její největší obchodní partner Velká Británie. Generál Justo se ukázal jako velký přívrţenec Společnosti národů a usiloval o to, aby se Argentina stala jejím řádn ým čl enem. Býval ý ministr zahraničních věcí dr. Bosch b yl v yslán do Ţenev y, ab y se zúčastnil zasedání odzbrojovací konference. Rovněţ se očekávalo, ţe
se
argentinská
delegace
zúčastní
panamerického
summitu
svolaného na rok 1933 do uruguayského Montevidea. Vláda také opustila svůj pasivní postoj k uzavírání mezinárodních smluv a uzavřela s Československem a Polskem v březnu 1932 Úmluvu o vzájemném v yplácení důchodů. Po zrušení v ýjimečného stavu došlo i ke zrušení cenzury tisku, Justova
vláda
se
chovala
mnohem
liberálněji
neţ
předchozí
administrativa Uriburuova.17 Nedalo se však zastřít, ţe pravicová koalice
Concordancia
se
k moci
dostala
rozsáhlým
zfalšováním
volebních v ýsledků. Přesto proklamovala návrat k civilní formě vládnutí, i kd yţ se právě způsobem, kterým se k moci dostala vracela před volební reformu prezidenta Sáenze Peňa z roku 1912. Parlament
projednával
také
moţnost
přiznání
všeobec ného
volebního práva ţenám, ty dosud směly volit jen v provincii San Juan. Nicméně v tomto období se návrh prosadit nepodařilo a ţenám se dostalo volebního práva aţ za Perónova reţimu v roce 1947. Argentinská zahraniční politika se snaţila v yznačovat přátelsk ým poměrem
k sousedním
hospodářsk ých
jednání
zemím, s Brazílií
uvaţovalo a
se
Uruguayí.
o
obnovení
Mírné
napětí
panovalo jen ve vztahu k Chile, obě země rozděloval různý pohled na celní politiku. Argentina ve vztahu k Brazílii zrušila zákaz dovozu yerby maté a Brazílie naopak na to reagovala sníţením cla o 25% 17
na
dovoz
argentinských
brambor.
Chalupa J, Dějiny Argentiny…cit. dílo, s. 186
106
S Francií
b yl a
uzavřena
smlouva
o
poštovní
přepravě
tiskovin.
Výb orně
se
rozvíjely
i
vztahy s Japonskem, na nichţ měla argentinská vláda eminentní zájem a vzpomínalo se při té příleţitosti i na to, ţe Argentina prodejem Ruskem
dvou
křiţníků
Japonsku
v rusko-japonské
usnadnila
válce
jeho
1904-1905.
vítězství
Zatím
se
nad však
nepotvrdily zvěsti o tom, ţe by Argentina uznala loutkový stát Mandţukuo J aponskem v ytvořen ý. Argentinská delegace se mezitím činně účastnila na odzbrojovací konferenci Společnosti národů ve švýcarské Ţenevě a rovněţ tak na Mezinárodní konferenci práce. Ve finanční oblasti schválil Kongres vlasteneckou půjčku ve v ýši 500 miliónů pesos, která měla v ylep šit státní finance. Na v ylepšení státních financí pracoval t ým po d vedením pozdějšího ministra financí
Federica
Prebische.18 Státní
Pineda
a
jeho
dluh dosahoval
pomocníka,
mladého
Raúla
v roce 1932 skoro 1,4 mld.
pesos. Československo exportovalo do Argentiny zboţí za zhruba 3 miliony pesos, o něco více pak importovalo.
V roce 1932 pak
v yvezla ČSR zboţí za 15 milionů Kč a ex por t tak přev yšoval v ývoz do Brazílie, Kanad y, J iţní Afrik y, Eg ypta, Čín y, Turecka, Řecka, Austrálie, Španělska a Bulharska a zhruba se rovnal vývozu do tehdejší Britské Indie. V červenci 1932 vznikl z argentinské iniciati vy výbor, který se
pokusil
řešit
konflikt
mezi
Bolívií
a
Paraguayí
o
území
severního Chaca. Jeho členy se staly i Brazílie, Chile a Peru. Argentina stála spíše na straně Paraguaye, k jiţní hranici Bolívie v yslala dokonce i vojsko. Československo se naopak zasazovalo za to, aby záleţitost vyřešila Společnost národů, jejímiţ členy oba státy byl y. V Bolívii však působila čs. vojenská mise generála Plačka. V kanadské Ottawě se konala imperiální konference Britského impéria,
jejíţ
konferenci
18
se
výsledek pak
sledovala
hledalo
celá
východisko,
The Cambridge history of Latin America, volume VIII 1991, s. 13
107
Argentina jak
řešit
s napětím. situaci
Po
kolem
zrušení
v ýhod
argentinsk ých
exportérů
na
britském
trhu.
Argentinsk ý zahraniční obchod zatím v ykazoval kladné saldo. V prosinci 1932 došlo k uveřejnění argentinského protiválečného paktu, jehoţ autorem b yl argentinsk ý ministr zahraničí dr. Karel Saavedra
Lamas.
konflikty
na
V rámci
tohoto
jihoamerickém
paktu
se
konti nentu.
měly
Jeho
řešit
všechny
hlavní
cíl
však
spočíval ve v ymanění zahraniční politik y jihoamerick ých států na USA. V nejbliţší době se měla konat schůze ABC států (Argentina, Brazílie,
Chile).
zainteresovaných Společnosti
Ta
měla
zemí.
národů
a
koordinovat
Argentina Brazílie
se
se
vzájemný
připravovala měla
na
její
na
postup vstup
půdu
do
vrátit.
Argentinská iniciativa b yla se zájmem přijata v Lo nd ýn ě a Paříţi, zatímco ve Washingtonu jen chladně. Čs. v yslanec v yj ádřil skepsi, ţe b y se jakkoliv mohla změnit dolarová dominanc e Spojen ých států na jihoamerickém kontinentě. Došlo k uzavření argentinsko-chilské obchodní smlouvy proti níţ vzneslo protest Německo a napadlo Argentinu, ţe mu nechce přiznat podobné
v ýhod y
jako
Chile
a
zavedlo
na
některé
argentinské
produkty cla. Jednání s Velkou Británií, která odebírala největší mnoţství počátkem
zejména roku
argentinsk ým dosáhnout
co
argentinského
1933
hovězího
v Londýně,
viceprezidentem největších
úlev
kam
Juliem a
kvót
masa
odjela
se
mělo
delegace
Rocou.
Cílem
se
pro
Argentinu.
konat vedená stalo Vývoz
mraţeného hovězího masa se měl sníţit více neţ o 30%, coţ by výrazně
zasáhlo
celou
strukturu
argentinského
exportu
a
argentinsk ý chov dob ytka vůbec. Argentinsk ý ex port poklesl asi o 19%, úměrně tomu se sníţil i import, zejmén a u prům yslového zboţí. Československý vývoz do Argentiny poklesl v roce 1932 o 18 milionů korun, coţ představovalo po USA na americkém kontinentě druhé místo. Vlastní obchodní zastoupení však měly pouze dva československé prům yslové a jeden obchodní podnik. Argentinská krize podstatně zhoršila postavení čs. kolonie, nezaměstnanost a bída se v ní prohloubil y. V důsledku poklesu hodnoty argentinského 108
pesa a stagnace mezd se zhoršily i ţivotní podmínky zamě stnaných Čechů, kteří většinou zůstávali v Buenos Aires a odmítali odcházet za prací do provincií. Vystěhovalci nejenţe neb yli nadále schopni posílat část svého v ýdělku do Československa, ale dokonce se i stávalo,
ţe
neměli
na
návrat
do
vlasti,
i
kd yb y
si
to
přáli.
Například v Chacu zničily celou úrodu kobylk y. Vyslanec proto plédoval za zv ýš ení kvóty rep atriantů z 0,5% na aspoň 5% jako tomu
b ylo
Argentiny
v případě se
Kanad y.
ukazovala
pro
Československá čs.
emigrace
zahraniční
obchod
do
zcela
bezv ýznamnou . Argentinská vláda v ydala zákon, který měl za cíl přistěhovalectví radikálně omezit, nejvíce přistěhovalců pocházelo z Itálie,
Španělska,
v ystěhovalectví
do
Polska Argentiny
a
Německa.
nemělo
dle
Československé v yslance
Eduarda
Machatého potřebné předpoklady pro úspěšnou kolonizaci. Hned
zkraje
roku
1933
vláda
potlačila
povstání
radikálů
v provincii Corrientes a deportovala jejich vedoucí předáky na nehostinná místa jiţní Argentin y. Přesto si Unión Cívica Radical zachovala svůj voličský potenciál a značnou pozici ve veřejnosti, která se však jiţ pomalu začínala smiřovat s konzervativní vládou generála Justa. Poprvé po dlouhé době měla například Argentina státní rozpočet, i kd yţ b yl sestaven značně optimistick y a jiţ na počátku roku se jevil zřejmě deficitním. Kromě
jednání
mise
viceprezidenta
Roca
v Británii
v yslala
Argentina téţ obchodní misi do Itálie a počátkem února 1933 do šlo k celnímu narovnání sporu s Německem, kd yţ mu přiznala podobné podmínky
jako
Chile.
Devalvace
amerického
dolaru
sníţila
argentinské zadluţení ve Spojen ých státech. 19 V tomto roce došlo i na změnu ve funkci argentinského v yslance v Praze, kdyţ d osavadní zástupce Argentin y Robert Levillier b yl jmenován
velv ys lancem
v Mexiku
a
jeho
místo
zaujal
nový
v yslanec, dosavadní argentinsk ý zástupce v Kolumbii a Venezuele Eduardo L. Colombres. Významnou událostí se nepoch ybně stalo úmrtí 19
b ývalého
prezidenta
Hipólito
Yrigo yena,
Politické zprávy Buenos Aires 1933, zpráva č. 18, s. 8, AMZV Praha
109
jemuţ
zástupy
vzdávaly hold na poslední cestě. Svůj úkol modernizovat Argentinu v podstatě splnil, i kd yţ se jeho vláda nev yhnula rozsáhlé korupci a ve druhém funkčním období b yl tento více neţ 80 let ý politik zejména ve vojenských kruz ích značně nepopulární, coţ se mu stalo osudn ým.
Jeho
odstranění
z Casa
Rosada,
sídla
argentinských
prezidentů, proběhlo poměrně hladce, nevypukly ani ţádné stávky a manifestace na jeho podporu. Všeobecně se očekávalo, ţe jeho strana Unión Cívica Radical s e stane vítězem příštích voleb do Kongresu. Obchodní
dohoda
s Velkou
Británií
Roca-Runciman
stanovila
podle ottawsk ých kritérií v ývozní výh od y u argentinského masa, ale na
jiné
produkty
se
nevztahovala.
Naopak
Velké
Británii
se
podařilo podstatně sníţit celní tarify na své zboţí, takţe smlouva se
stala
spíše
britsk ým
úspěchem.
Argentina
rovněţ
v yslala
delegaci na londýnskou hospodářskou a měnovou konferenci. Prezident USA F. D. Roosevelt vyzval Argentinu k jednání o finančních
problémech
v rámci
své
nově
pojímané
politiky
„dobrého sousedství“. Ve Spojených státech se zvýšila snaha o prohloubení politických a hospodářských vztahů s Jiţní Amerikou a s Argentinou vůbec, ale ta často naráţela na protikladné zájmy obou
zemí.
prohloubení
Velký
zájem
obchodních
projevila
st yků,
ale
argentinská panamerické
vláda
sice
m yšlence
o
zde
velkého sluchu nedopřávali. Vzájemná obchodní v ýměna s Československem za prvních šest měsíců roku 1933 vzrostla, ČSR vyvezla zboţí v hodnotě asi 31 milionů Kč a dovezla za 57 milionů Kč. V blízkém sousedství Argentiny stále pokračovala válka o Chaco, kterou se nedařilo vyřešit ani ve Společnosti národů. Argentina v konfliktu stála spíše na straně Paraguaye, neměla příliš dobré vztahy s bolivijskou vládní klikou, kde velké slovo měl německý vrchní velitel generál Kundt. Nacistická
propaganda
v Argentině
zveřejňovaná
Deutsche La Plata nenacházela příliš velkou odezvu. 110
v deníku
Vnitropolitická situace v Argentině se ve druhé polovině roku 1933 více v yostřila, neboť s napětím b yl y očekáván y blíţící se doplňovací volb y do Kongresu. Odstoupil ministr financí H ueyo, který
nesouhlasil
s ustanoveními
argentinsko-britské
obchodní
dohod y. Ministerská krize b yl a řešena kompromisem mezi Národně demokratickou stranou a Nezávisl ými socialist y. Na post ministra financí
b yl
jmenován
poměrně
mladý
národohospodář
Federico
Pinedo ze stran y Nezávisl ých socialistů, jenţ v době jmenování dosáhl
38
let
věku
a
patřil
k nejv ýznamnějším
finančním
odborníkům, jaké Argentina v té době měla a spolu s ministrem zemědělství
de
Tomasem
k nejv ýraznějším
postavám
ve
své
straně.20 Pinedo zahájil sérii finančních opatření na pomoc zejména argentinskému
zemědělství.
Mezi
jeho
kroky
patřila
konverze
státních cenn ých papírů a h ypotečních záloţních listů, devalvace argentinského
pesa
a
sjednání
nových
zahraničních
půjček.
Uvolněný post ministra zemědělství obsadil pak po smrti de Tomase konzervativní velkostatkář Luis Duhau. Ve
válce
o
Chaco
Argentina
stále
podporovala
Paraguay
a
dodávala jí svůj přeb yt ečn ý válečn ý materiál, zatímco do Bolívie nepovolila
ani
jeho
tranzit
přes
své
území.
Ministr
zahraničí
Saavedra Lamas se snaţil přesvědčit i shromáţdění Společnosti národů
o
přistoupení
ke
svému
protiválečnému
a
setkal
se
s poměrn ým úspěchem, v yloţeně proti v ystupovala jen Mussoliniho Itálie.
Při
podepsány
návštěvě obchodní
prezidenta smlouva
Justo
a
mnoho
v Rio
de
dalších
Janeiro
dohod,
byl y
čímţ
se
vztah y mezi dvěma největšími jihoamerick ými stát y u pevnil y. Zákonem národů.
z 26.
září
V prosinci
se
1933
Argentina
konala
i
VII.
vstoupila
do Společnosti
Panamerická
konference
v Montevideu. Zesílila rovněţ propaganda hitlerovského Německa v Argentině.
Německo
projevilo
zájem
o
přátelské
vztahy
s argentinskou vládou a snaţil o se získat na svou stranu zdejší silnou německou kolonii. Velmi neblaze pak působila nacistická propaganda 20
proti
ČSR
a
jejímu
The Cambridge history…cit. dílo, s. 12
111
obchodu
v Argentině.
Na
to
reagovala i Franci e tím, ţe povolila francouzsk ým státním drahám a některým
lázeňským
městům
otevřít
p ropagační
kancelář
přímo
v Buenos Aires. Proti ČSR působila velmi aktivně i propaganda maďarská. V československé
kolonii
oslavily
„Československý
klub“
a
Tělocvičná jednota Sokol 25 let od svého zal oţení. Ve prospěch nezaměstnaných
vyvinul
velkou
aktivitu
i
„Slovenský
spolek“,
největší sdruţení tohoto druhu v celé Jiţní Americe. Největší událostí konce roku 1933 pro americký kontinent se stala
nepoch ybně
VII.
Panamerická
konference
v uruguayském
hlavním městě Montevideu. Zúčastnilo se ho 21 amerických států, ţádný
tehdejší
samostatný
stát
zde
nech yb ěl.
Argentinu
zde
zastupoval ministr zahraničí Carlos Saavedra Lamas. Na konferenci se řešily otázky organizace míru na kontinentě, dále pak problémy mezinárodního finanční
a
práva,
politická
a
občanská
národohospodářské,
otázky
práva
ţen,
sociální,
otázky
dopravní,
mezinárodní úmluvy amerických států a intelektuální spolupráce. 21 Na konferenci byly podepsány konvence o státním občanst ví, o státním občanství ţen, o v yd ávání zločinců, o az yl u politick ých osob,
o
právech a
povinnostech
států
atd.
Mimo
to
podepsaly
Uruguay, Paraguay, Ekvádor a Kuba dohodu o rovnoprávnosti ţen. Konference rovněţ v yzvala k uzavření příměří ve válce o Chaco a k přijetí mírov ých podmínek Společnosti národů. Zatím se však tato v ýzva nesetkala s pochopením a válka mezi Paragu ayí a Bolívií pokračovala.
Příští
Panamerická
konference
byla
svolána
do
peruánské Limy. Na konferenci se rovněţ vedla polemika o doloţku nejv yšších v ýhod, za kterou se stavěla Argentina, kdeţto Spojené stát y americké jej í účelnost zpoch ybňoval y. Kubánsk ý delegát ostře napadl intervenční politiku USA vůči jeho zemi a středoamerick ým státům.
Uruguayskému
zástupci
se
podařilo
dojednat
dočasné
zastavení palby ve válce o Chaco s platností od 12. prosince 1933 do 6. ledna 1934, k němuţ b yla Bo lívie donucena velkou poráţkou v oblasti opevnění u Nuňez. Argentina kvitovala jmenování čs. 21
Politické zprávy Buenos Aires, op. cit. č. 52, s. 30, AMZV Praha
112
ministra zahraničí Beneše členem Komise tří Společnosti národů pro válku o Chaco. Na vnitropolitické argentinské scéně došlo ještě koncem roku 1933 k odstoupení ministra námořnictví kontraadmirála Pedra S. Casala, teprve však koncem ledna 1934 jeho místo zaujal fregatní kapitán
Eleazar
Videla,
který
patřil
k přívrţencům
b ýv alého
prezidenta Uriburu, tedy k ultrakonzervativním kruhům. Na sjezdu UCR
v Santa
k odhlasování
Fé
došlo
usnesení,
pod
ţe
vedením
strana
bude
exprezidenta napříště
Alveara
dodrţovat
tzv.
„aktivní volební absenci“. 22 Někteří radikálov é se pokusili v yvolat povstání, vláda je však v několika střetech, při nichţ bylo několik desítek mrtv ých a zraněn ých, potlačila. Několik radikálních vůdců na čele se samo tn ým Alvearem bylo zatčeno a deportováno na ostrov Martin García, kde b yl dříve vězně n i Hipólito Yrigo yen, zakladatel a ideový vůdce radikálního hnutí. Ti, kteří prohlásili, ţe odejdou do cizin y, b yli deportováni převáţně do Brazílie, ale i do Evrop y, nesouhlasící pak do nehostinné jiţní Argentin y, mj. i do Ushuaia v Ohňové zemi. Vláda následně vyhlásila stav obleţení pro celou zemi. Nejdůleţitější vnitropolitickou událostí roku 1934 v Argentině, se stal y volb y do poslanecké sněmovn y, při kter ých s e obměňovala polovina
poslanců,
z nich
v hlavním
17
městě
Buenos
Aires.
Kampaň se odehrávala v poměrném klidu, ani vládní Concordancia ani opoziční strany nešly do voleb s nějakou převratnou ideou. Ač vládní
koalice
volebních
ve
volbách
podvodů.
zvítězila,
neobešla
Navzdory falšování
v ýsledků
se
znovu
bez
voleb , získali
opoziční Socialisté většinu v hlavním městě. Získali zde celkově 131.976 hlasů, zatímco vládní Concordancia pouze 40.199 hlasů. Hlasovalo se celkově o 81 poslaneckých mandátech, volební účast se ukázala značně niţší neţ v roce 1931. V Argentině zaznamenali i výraznější
agitaci
místních
fašistů,
mezi
kterým i
převládali
germanofilové nad italofil y. Mnohem větší obav y p anoval y v celé Latinské 22
Americe
ze
vzestupu
komunismu,
které
však
měl
čs.
tj. nebude se účastnit voleb pořádaných reţimem a neuzná tak jeho legitimitu, Tamtéţ…zpráva 252/34, s. 5
113
v yslanec
Machatý
za
nedůvodné.
Výsledky
voleb
do
poloviny
Kongresu ze 4. března 1934 v yzněl y takto: Národní demokraté
35 mandátů
Socialisté
21 mandátů
Radikálové-antipersonalisté
8 mandátů
(Justo) Progresivní demokraté
6 mandátů
Radikálové-personalisté
5 mandátů
(Alvear) Radikálové z Entre Ríos
3 mandáty
Nezávislí socialisté
2 mandáty
Liberálové
1 mandát
V hlavním městě Buenos Aires se konal y volb y do městské rad y. Volební
výsledk y
opanovali
Socialisté
se
129.417
hlas y,
následováni vládní Concordancií se 36.060 hlas y, značnou sílu zde prokázali i komunisté ( Concentració n Obrera), kteří získali 14.524 hlasů. Co se týče mandátů, bylo jejich rozdělení na léta 1934 -36 následující: Socialisté
13 mandátů
Národní demokraté
3 mandáty
Nezávislí socialisté
3 mandáty
Radikálové-antipersonalisté
4 mandáty
Radikálové-personalisté
2 mandáty
Salúd Pública
1 mandát
Salúd Pública nacional
1 mandát
Concentración Obrera
1 mandát
(komunisté) V zahraniční nejširší
politice
ratifikaci
svého
v yvinula
Argentina
Protiválečného
veliké
paktu.
úsilí
Původně
o
co pakt
podepsalo v říjnu 1934 v Rio de Janeiro šest signatářů: Argentina, 114
Brazílie, Chile, Paraguay, Uruguay a Mexiko. V krátké době pak následovaly
zbylé
státy
amerického
kontinentu.
Z hlediska
ţenevské Společnosti národů se jednalo o krok zpět. Pakt nemohl zabránit ţádné válce, neboť
neobsahoval
podobně jako Briand -
Kellogův pakt z roku 1928 ţádné sankce proti agresorovi. Pakt nepodepsaly
z amerických
států
pouze
Peru
a
Dominikánská
republika. Z evropsk ých států přistoupila do konce dubna 1934 jen Itálie.
Při
této
příleţitosti
k Protiválečnému
paktu
projevila
přistoupily
Argentina státy
přání,
Malé
aby
dohod y,
prostřednictvím čs. ministra zahraničních věcí dr. Edvarda Beneše pak doufala i v přistoupení Francie. Ministr zahraničí Saavedra Lamas sledoval Paktem i ryze osobní cíle, prosl ýchalo se, ţe b y se mohl stát drţitelem Nobelovy ceny míru. 23 Saavedra Lamas byl nesporně ch arismatickou osobností, vášniv ým debat érem, skvěl ým řečníkem, konzervativcem a ač nenáviděn krajní pravicí, choval jisté s ympatie pro italský fašismus. Ačkoliv se Argentina nerada vázala mezinárodními smlouvami, průběh
hospodářské
krize
ji
donutil
toto
stanovisko
změnit
a
uzavřít řadu obchodních smluv na podkladě neomezené klauzule nejv yšších
v ýhod .
Ke
starším
smlouvám
tohoto
typu
s Velkou
Británií, Francií, Itálií a Německem přib yl y v lednu 1934 obchodní smlouvy s Belgií a Nizozemskem. Vláda chránila své zemědělce stanovením
minimálních
v ýkupních
cen
u
pšenice,
kukuřice
a
lněného semene. Hospodářská pozice Argentiny doznala v první polovině roku 1934 značného zlepše ní, kdyţ se ke slušné sklizni zv ýšil y i světové cen y vln y a lnu. V důsledku toho se pozitivně v yrovnala i finanční situace, ex port i import se v ýrazně zv ýšil. Co se argentinského vývozu do Československa, ten vzrostl za období leden-duben 1934 na 2,8 milio nu pesos oproti pouhým 55 tisícům pesos za stejné období roku 1933. Argentinci se snaţili nalézt pro své produkty no vá odb ytiště, přičemţ velké naděje vkládali do japonského a čínského trhu. Také Japonsko nelenilo a velmi dravě pronikalo na argentinsk ý trh , úspěšné b ylo zejména při ex portu 23
Argentinský ministr zahraničních věcí se skutečně stal laureátem Nobelovy ceny míru za rok 1936, Wikipedie – otevřená encyklopedie
115
textilu.
Argentina
stála
rovněţ
v opozici
proti
ujednání
Mezinárodní obilné konference v Římě a Londýně, nechtěla přijít o značnou část zisků z prodeje pšenice v situaci, kdy se očekával růst cen na světovém trhu. Naproti tomu sklizeň kukuřice zaznamenala asi 19% propad, neboť valnou část úrod y zničil y sucho a kob ylk y. Československá
kolonie
pěstovala
v severní
Argentině
úspěšně
bavlnu. Pro skandál kvůli v ýstavě na nizozemské lodi „Gelría“ a finanční
ztrátě
přes
800.000
pesos
(asi
5
milionů
Kč)
musel
rezignovat konzervativní poslanec Tomás Arías. Argentina však v této
době
zůstávala
jedinou
zemí
v Latinské
Americe,
která
dokázala přesně splácet největším věřitelům Velké Británii a USA své finanční půjčk y. Státní rozpočet sko nčil jen mírn ým pasivem asi
10
milionů
pesos,
coţ
argentinských
financí
pod
Problémem
stávala
jen
se
dokazovalo
vedením inflace,
poměrně
ministra která
dobrý
Federica
dosahovala
stav
Pineda.
v průměru
kolem 20%, coţ však b ylo hlavně způsobeno předchozí dev alvací měn y. V paragua ysko -bolivijské válce nedošlo ani v tomto období k náznaku jednání o míru, přičemţ po velkém vítězství na konci roku 1933 se stávala nepřístupnější jednáním Paraguay, která se snaţila v yuţít situace ke konečnému vítězství a válečné ště stí se k ní skutečně v této chvíli naklánělo, coţ dokázal vrchní velitel paragua yské armád y generál Estigaribia dob ytím několika pevností, nejv ýznamnější
vítězství
zaznamenal
u
Tortugy.
Komise
Společnosti národů hleděla na konflikt dvou sv ých členů nadále bezv ýchodně a n evěděla si vycházelo
prozatím
rady.
vniveč.
I argentinské zprostředkování
Nesporně
zajímavou
se
jevila
skutečnost, ţe Paraguay mohla nadále pokračovat ve válce pouze díky
ukořistěnému
ukořistila.
Valnou
válečnému částí
bolivijskému
pocházel
tento
materiálu, materiál
kterou
z brněnské
Zbrojovky. Ve
vnitropolitické
oblasti
došlo
ke
dni
státního
svátku
9.
července ke zrušení stavu obleţení, situace se celkově uklidnila a Argentina zaţívala období stabilizace, coţ se vykládalo za velký úspěch
vlády
prezidenta
Justa,
který
116
vládl
navenek
v souladu
s ústavou, avšak vykonával značný nepřímý vliv na vládu. Koncem července podnikl pak A. P. Justo inspekční cestu do severních provincií
Argentin y.
Státní
svátek
9.
července
byl
oslaven
vojenskou přehlídkou za prezidentovy účasti. Na sjezdu Socialistické strany v květnu 1934 v Santa Fé se stal jejím
předsedou
lékař
dr.
Repetto,
který
prohlásil
stranu
za
socialistickou, ale nemarxistickou. Ve straně Národních demokratů se
rozhořely
spory
mezi
konzervativním
křídlem
veden ým
senátorem Sánchezem Sorondem a pokrokov ým křídlem pod vedením poslance Morena. Do sporu zasáhl prezident Justo, podařilo se mu odvrátit moţný rozkol v největší vládní straně. Velkou kongres
událostí konaný
se
stal
v říjnu
XXXII.
1934
Mezinárodní
v Buenos
Aires.
eucharistický Přítomni
jeho
zasedání byli nejv ýznamnější osobnosti katolické církve na čele s papeţským
legátem
kardinálem
Eugeniem
Pa cellim
(pozdější
papeţ Pius XII.), dále kardinálové polsk ý, francouzsk ý, brazilsk ý a portugalský a celá řada arcibiskupů a biskupů z celého světa.24 Československo vyslalo na kongres jako své zástupce kanovníka praţské arcidiecéze dr. Antonína Bořka Dohals kého jako zástupce praţského arcibiskupa25 a tajemníka slovenské katolické ligy dr. Jozefa Ciekera. Naděje vkládané do eucharistického kongresu, ač jinak celkem úspěšnému, ţe vyřeší konflikt o Chaco, se ukázaly lich ými. Konal y se provinciál ní volb y v provincii San Juan, která b yl a jedinou argentinskou provincií, kde mohly volit i ţeny, a tak došlo i k historickému průlomu, kd yţ se poslank yní stala poprvé ţena, slečna dr. Emar Acostová, která nabyla v roce 1926 titulu doktorky práv na univerzitě v Buenos Aires. V zahraniční politické oblasti ztratila Argentina část svého vlivu ve zprostředkování míru mezi Paraguayí a Bolívií, přičemţ stále větší vliv zde nabývaly USA. V tom čase navštívil Argentinu jediný státník, prezident Ekvádoru José Ibarra, který byl uvítán s velkou 24
Politické zprávy Buenos Aires, čís. 625/34, s. 9, AMZV Praha Tím byl v této době Karel Kašpar, Čapka F., Dějiny zemí Koruny české v datech, naklad. Libri Praha 1999, s. 927 25
117
pompou. Na XV. řádném zasedání Společnosti národů v Ţenevě zastupovali
Argentinu
velv yslanec
v Římě
José
María
Cantilo,
v yslanec ve Šv ýcarsku Enrique Lu iz Guiňazú a praţsk ý v yslanec Robert
Levillier.
Argentinský
hlas
se
ukázal
rozhodujícím
při
přijetí Sovětského svazu za člena SN. Argentina, která dosud ţádné diplomatické st yk y se SSSR nenavázala, uplatnila svoje právo se hlasování nezúčastnit, a tak b yl Sovětsk ý svaz za člena SN přijat většinou jednoho hlasu. Došlo k navázání
diplomatick ých st yků
s Rumunskem, čímţ měla Argentina jako jediný latinskoamerický stát diplomatické st yk y se všemi zeměmi Malé dohod y. Podepsání obchodní smlouvy s Československem a Polskem učinil argentinský ministr
zahraničí
Saavedra
Lamas
závisl ým
na
podepsání
jeho
Protiválečného paktu, ač ho do října 1934 signovala z evropsk ých států pouze fašistická Itálie. I v Argentině docházelo ke zřizování nacistick ých form ací, Německo v yn akládalo značné úsilí na zv ýšení svého vlivu v Argentině. Jeho prvním pozitivním výsledkem bylo v ytlačení francouzské konkurence poštovního st yku, kd yţ přejalo leteckou
poštovní
sluţbu.
Demonstrovalo
svoji
sílu
i
tím,
ţe
německá vzducholoď Zeppelin přiletěla v červnu 1934 aţ do Buenos Aires. Zesílilo i s voji tiskovou propagandu, kd yţ up latňovalo svůj vliv na největší argentinský deník „La Prensa“, který se stával čím dál
tím
více
revizionistickým.
Psal
články
prot i
Versailles
i
Trianonu. Československý export do Argentiny stoupl o 40% a obchod se dál neru šeně rozvíjel, i kd yţ černou skvrnou zůstal fakt, ţe nedošlo k podpisu jiţ připravené obchodní dohod y. Naproti tomu podepsala Argentina v květnu obchodní smlouvu se Švýcarskem. Argentinská hospodářská situace doznala podstatného zlepšení tím, ţe vzrostly ceny hlavních zemědělských produktů země, tj. pšenice, kukuřice a lněného semene. Vyslan ec vzkazoval do ČSR, ţe b y b ylo vhodné rozšířit export do Argentiny, ale nikoliv prostřednictvím německého Hamburku, ale pokoušet se zakládat vlastní prům yslové filiálky. Oproti zemědělským produktům vývoz mraţeného masa stagnoval, vzhledem
k nejisté
situaci
v obchodních 118
podmínkách
s Velkou
Británií
se
pokoušeli
argentinští
exportéři
o
hledání
nov ých
odb ytišť. V provincii Mendoza došlo i k objevení poměrně bohat ých naftových polí. V bolivijsko -paragua ysk ém rozuzlení
ani
paraguayská otevřeně
v tomto armáda.
konfliktu
období Došlo
podporovat
šance,
i
ke
Bolívii,
neb ylo
na
konečné udrţovala
ač
převahu
si
sporu
s Chile,
které
zatímco
argentinské
začalo
s ympatie
zůstávaly na straně Paraguaye. Veškeré pokusy urovnat konflikt však zůstával y prozatím marné, i kd yţ na obou stranách jiţ padlo mnoho obětí a válka trvala jiţ více neţ 2 rok y. Argen tinská politika se
ocitla
po
ztroskotání
ujednání
příměří
v dočasné
izolaci
a
odmítala i vměšování USA na základě Monroeovy doktríny z roku 1823. Do ČSR se vrátilo roku 1934 asi 100 Čechů a Slováků a v yslanec stále apeloval, ţe je potřebná emigrace především o bchodníků a prům yslníků, ab y se československé osídlení v Argentině mohlo stát pro obchod významnějším, neboť kolonie Čechů a Slováků měla stále jen zanedbateln ý hospodářsk ý v ýznam. Rok 1934 končil výrazným vzestupem exportu i importu, aktivní saldo zahraničního obchodu dosáhlo 302.314.009 pesos a oproti roku
1933
vzrostlo
zhruba
o
135 milionů
pesos. V říjnu
1934
ratifikovala Argentina dodatkovou obchodní smlouvu s Německem, na jejímţ základě měli obdrţet němečtí dovozci 85% deviz hodnoty importu z Argentin y. Rovněţ tak došlo ještě před koncem roku k podpisu zavázala
obchodní sníţit
úmluvy
cla
na
se
Španělskem.
Argentina
se
španělské
produkt y,
zatímco
některé
v ní
Španělsko se zavázalo k určitému ročnímu odběru argentinského zboţí, na které se stanovil y jisté kontingent y.
26
Na Mezinárodní
obilní konferenci v Budapešti se argentinští delegáti stavěli za neomezování osevní plochy pšenice, konference tak proto skončila nezdarem. Jiţ
od
roku
1931
trvale
vzrůstala
obchodní
výměna
mezi
Argentinou a Československem, přičemţ import z ČSR se zv ýšil 26
Politické zprávy Buenos Aires, zpráva čís. 6/35, s. 5, AMZV Praha
119
z necel ých 7 milionů pesos v roce 1931 na více neţ 11,5 milionu pesos v roce 1934 a zmíněné číslo tak tvořilo 1,2% celkového argentinského dovozu. Vzhledem k tomu, ţe argentinské statistiky nezahrnovaly
veškeré
komodity
exportované
do
ČSR,
lze
jen
hrub ým odhadem určit hodnotu výv ozu na nějak ých 15 milionů pesos. Statistika b yl a zkreslena zejména tím, ţe velká část zboţí putovala do naší republiky přes Hamburk, a tak se započítala do obchodní
v ýměn y
s Německem.
Československo
tak
bylo
v přidělování devizov ých prostředků kráceno ve prospěch Německa a čs. vyslanec v Buenos Aires navrhoval zavedení osvědčení o původu zboţí, čímţ by se mohlo problému do budoucna předejít. K rozvoji obchodních styků mezi oběma zeměmi mělo napomoci zaloţení Československé obchodní komory v Buenos Aires, jejíţ ustavující schůze se konala v listopadu 1934. Předsedou komory byl zvolen ing. Richard Lehký27 a tajemníkem ing. František Hanuš. V prosinci
1934
argentinský
podepsaly
Protiválečný
všechny
pakt,
coţ
státy
b ylo
Malé
dohody
podmínkou
ministra
zahraničních věcí Saavedra Lamase k podpisu obchodních smluv s těmito
stát y.
Argentina
metrem,
některé
země
však
dostaly
zřejmě
neměřila
obchodní
všem
smlouvu
stejným
s neomezenou
doloţkou nejv yšších v ýhod i bez podpisu Protiválečného paktu. Za zdařilý
průběh
argentinskému Suprema
de
eucharistického
prezidentovi Cristo“,
A.
ministr
P.
kongresu
n ejv yšší
Justovi
zahraničí
udělil
Vatikán
řád
Saavedra
„Orden
Lamas
byl
dekorován velkokříţem řádu Pia IX. Počátkem listopadu 1934 b yla s konečnou důchodů
platností
úrazového
československých
schválena pojištění,
příbuzn ých,
dohoda která
o
vzájemném
přiznávala
kteří
utrpěli
vyplácení
pozůstal ým smrtelný
po
úraz,
vyplácení úrazové renty i v případě, ţe nebydleli v době úrazu na území Argentin y. V československé kolonii v Argentině byla velkou událostí oslava 16. výročí vzniku ČSR. Při tét o příleţitosti provedl pěvecký spolek „Smetana“
první
jednání
Prodané
27
nevěsty
a
následující
den
Známý cukrovarnický odborník jiţ ve 20. letech, zmíněný v knize Františka Čecha-Vyšaty – Patnáct let v Jiţní Americe III. díl, Politické zprávy…op. cit., s. 7, AMZV Praha
120
uspořádal v yslan ec Machat ý v prostorách v yslanectví velkolepou recepci. Také stoleté výročí hymny „Kde domov můj“ a devadesáté v ýročí h ymn y „Nad Tatrú sa bl ýs ka b ylo oslaveno 16. prosince 1934
v místnostech
Sokola
pod
záštitou
čs.
charge
d´affaires.
Výtěţek finanční sbírk y b yl určen na podporu československ ých škol v Buenos Aires a okolí. Čs. charge d´affaires konstatoval po návštěvě krajanských spolků, ţe po hos podářské stránce nastalo u nich
mírné
zlepšení,
překvapila
ho
míra
čs.
vlastenectví
ve
spolcích. Problémem se ukázalo b ýt, ţe československé děti musely absolvovat povinnou školní docházku v argentinsk ých školách, kde nabývali především argentinské národní uvědomění a mnoho z nich tak
zapomínalo
mateřský
jaz yk,
jelikoţ
v Argentině
existovaly
pouze doplňovací československé škol y, kam se smělo chodit jen o svátcích a nedělích, a kde vyučoval i pouze nadšenci bez náleţitého pedagogického vzdělání. Na počátku roku 1935 došlo ke zřízení Argentinské centrální emisní banky (Banco Central de la República Argentina), o coţ se velmi zasazoval argentinský ministr financí Federico Pineda. J ejím prvním ředitelem b yl jmenován dr. Raúl Prebisch,
blízký
Pinedův
spolupracovní k.
Bance
připadly
následující úkol y: udrţovat dostatečné finanční rezerv y za účelem stabilizace
měny,
regulovat
úvěry
podle
skutečného
obchodu, provádět emise bankovek a upisovat státní Chilský
časopis
„El
Mercurio
obvinil
rozsahu
dluhopis y.
argentinského
m inistra
zahraničních věcí Saavedru Lamase z umělého prodluţování války v Chacu, arbitrem.
neboť
se
prý
Prezident
argentinského
snaţil Chile
prezidenta
ustanovit
v této
Alessandri
generála
Justo,
válce
nepřímo ţe
více
neţ
vrchním kritizoval věcnému
řešení problémů se věnuje okázalým slavnostem a banketům. Brzy nato však přece jen došlo k dohodě a Argentina společně s Chile vyvinuly
úsilí
o
diplomatické
urovnání
paraguaysko -bolivijské
války tím, ţe poţádaly o spolupráci i Peru, Brazílii a USA. Do Asunciónu
byl
v yslán
šéf
politické
sekce
argentinského
ministerstva zahraničí dr. Podestá Costa, zatímco v La Pazu jednal v yslanec Valenzuela. 121
V československé
kolonii
se
slavily
v březnu
roku
1935
narozeniny čs. prezidenta T. G. Masaryka, který dosáhl věku 85 let. Slavnost se nad očekávání zdařila. Nejv ýznamnější česká kolonie se nepoch ybn ě
nacházela
v Chacu,
kde
asi
2000
usazen ých
rodin
z ČSR se věnovalo převáţně zemědělství. Rentabilní se ukázalo především
zavádění
pěstování
bavlníku.
Pro
jeho
pěstování
se
ukázal y vhodn ými i provincie Salta a J uju y s Chacem sousedící. I prezident
Justo
se
vyjádřil
o
průkopnické
práci
čs.
kolonie
pochvalně. Kultivace bavlníku vzrostla z pouh ých 13 000ha v roce 1920 na 190 000ha v roce 1934. Kolonie v Chacu tedy patřila k finančně
a
hospodářsky
nejv ýznamnějším
čs.
koloniím
v Argentině. Centrem se stalo město Presidencia Roque Sáenz Peňa, kde
došlo
i
k zaloţení
první
československé
tiskárny
v Jiţní
Americe. Ve
válce
o
Chaco
se
Paraguayi
nezdařilo
dob ýt
důleţitý
bolivijský opěrný bod Vila Montes, na stavbě jeho opevnění se podílel i československ ý generál Plaček. Paraguay v ystoupila ze Společnosti národů, protoţe nesouhlasila se zbrojním embargem a nedomohla se ani prohlášení zodpovědnosti Bolívie za válku. Od
podzimu
1934
zastupoval
v yslance
Machatého
charge
d´affaires dr. Kresta, který b yl v červenci 1935 nahrazen řádn ým v yslancem dr. Františkem Kadeřábkem. Brazilsk ý prezident Getúlio Vargas v ykonal ve dnech 22. -29. května
1935
státní
návštěvu
Argentin y,
čímţ
oplatil
návštěvu
argentinského prezidenta Justa v Brazílii z předcházejícího roku. Oba prezidenti si v yj asnili politická a obchodní stanoviska. V této době
zahájila
svoji
činnost
i
VIII.
Panamerická
obchod ní
konference. Brazilský prezident Vargas přijel na křiţníku „Sao Paulo“, doprovázen letci, námořník y a k adet y důstojnické školy. Dne 24. května byla parafována dodatková dohoda k argentinskobrazilské smlouvě, smlouva o vydáv ání zločinců a smlouva o stavb ě mostu přes
řeku Urugua y.
Rovněţ
došlo k uzavření
plavební
a
obchodní smlouvy, takţe politické a hospodářské vztahy obou států doznaly značného zlepšení. Dne 27. května 122
1935 zahájila v Buenos
Aires
smírčí
konference
zahraničních
věcí
ve
sporu
Argentiny
o
Chaco
(Carlos
za
účasti
Saavedra
ministra
Lamas)
a
diplomatick ých zástupců Brazílie (J osé Bonifácio de Andrada da Silva), Chile (Luis Alberto Cariola), USA (A. Milbourne Teddell), Peru
(Felipe
Barreda)
a
Uruguaye
(Eugénio
Martínez
Théd y).
Jednání se zúčastnil i brazilský ministr zahraničí Carlos de Macedo Soares a pochopitelně i paragua ysk ý ministr zahraničí Riart a jeho bolivijský kolega Elío. Předmětem jednání b yl klid zbraní, příměří a
sporu.28
vyřešení
ukončení
války
demobilizací budoucí
Paraguay
kladla
s přiměřen ými
armád,
agrese
si
a
částečného
přijetí
podmínku
okamţitého
bezpečnostními
zárukami,
odzbrojení,
platn ých
norem
vyloučení
práva
mezinárodního
práva.
J ednání o příměří se ukázalo b ýt velmi zdlouhavé a několikrát hrozilo, ţe ztroskotá. Konečně dne 12. června se podařilo příměří uzavřít a 14. června nastal na bojišti klid zbraní. Skončila tak krvavá válka, která trvala tři rok y a stala se největším ozbrojen ým konfliktem v Jiţní Americe ve 20. století. Panamerická
VIII. přijala
dohodu
o
obchodní
potlačení
konference
1935
podloudnictví,
v Buenos
dohodu
o
Aires
zavedení
panamerického cestovního pasu a panamerického tranzitního pasu, dohodu o tranzitu letadel a doporučení k v ytvoření panamerického obchodního
v ýbo ru.
Úprava
celních
tarifů
se
měla
řídit
podle
hospodářského komitétu Společnosti národů v Ţenev ě, rovněţ b yl a obecně přijata mezinárodní arbitráţ pro členy Panamerické unie. Předseda
konference
Carlos
Saavedra
Lamas
b yl
všeobecně
oceňován nejen pro zdar jednání konf erence, nýbrţ i pro svoje zásluhy na uzavření války o Chaco. Aby
bylo
učiněno
československé
a
konec
zmatkům
argentinské
okolo
obchodní
rozdílných
statistik y,
údajů zavedlo
Československo vládním nařízením čís. 87/35 Sb. zákonů a naří zení s účinností od 8. května 1935 povinnost předkládat osvědčení o původu
na
zboţí
pocházející
z Argentiny
a
Uruguaye.
Zásilky
z Argentin y měl y b ýt označen y dl e nařízení generálního ředitele 28
Politické zprávy…op. cit., zpráva čís. 196/35, s. 6, AMZV Praha
123
celnic španělským nápisem: el tránsito para el país importador Checoslovaquia. Svou činnost úspěšně rozvinula i Československá obchodní komora v Buenos Aires, ke konci května 1935 měla jiţ 28 členů, vesměs zástupců československ ých podniků. Právě komora b yl a
zmocněna
zboţí.
29
k v ydávání
osvědčení
o
původu
argentinského
J ejí v ýznam spočíval především ve zv ýšení ex portu zboţí
z ČSR do Argentiny. Na vnitropolitické scéně prohlásila Unión Cívica Radical, ţe se příštích voleb do Kongresu zúčastní, čímţ upustila od politiky volební neúčasti. Ve sporu o export argentinského masa do Británie se ostře střetli ministr zemědělství Duhau se senátorem za Santa Fé a b ýv al ým prezidentsk ým kandidátem de la Torrem. Došlo mezi nimi k pot yčce a v nastalém zmatku b yl jist ým Valdesem Corrou zastřelen jiný senátor za Santa Fé dr. Bordabehere. Vraţda měla za následek dokonce souboj mezi Lisandrem de la Torrem a ministrem financí Pinedou, který naštěstí přeţili oba bez úhony na zdraví. Tato událost však ilustruje archaické podivné poměry v argentinské „demokratické“
politice.
Všechno
to
způsobila
údajně
daňová
defraudace britských frigorifik. Dne 24. července odevzdal nov ý čs. v yslanec v Buen os Aires dr. František
Kadeřábek
pověřovací
listiny do
rukou
argentinského
prezidenta A. P. Justa. Italský vpád do Habeše v říjnu 1935 postavil před Argentince obtíţné dilema. Argentinští zemědělci očekávali na jedné straně posílení měny zvýšeným exportem masa, obilovin a kůţí, na druhé straně si státní představitelé b yli vědomi svého členství v SN. Zde působila však zejména okolnost, ţe mnohé Argentince italského původu spojovala s původní vlastí citová pouta, a tak vláda se rozhodla, ţe italské zboţí nebude bojkotovat, nicméně ţe bude provádět finanční sankce a nepovolí vývoz zbraní do Itálie, coţ však
vzhledem
k malému
v ýznamu
prům yslu valn ý v ýznam nemělo.
29
Tamtéţ…s. 22
124
argentinského
zbrojního
Dne 25. října skončila mírová konference o Chacu. Válka sice skončila vítězstvím Paraguaye, přesto větší uspokoj ení zavládlo v Bolívii, neboť konference jí zachránila většinu sporného území, a tak Paragua y odmítala v ydávat bolivijské válečné zajatce, oficiálně z obav y, ţe b y mo hli b ýt zařazeni zpět do vojska. Koncem roku 1935 vypukla krize v argentinské federální vládě, demisi podali ministři zemědělství a financí, přičemţ ministrem financí se stal Roberto M. Ortiz, budoucí prezident Argentiny. V zahraniční
politice
dodrţovala
Argentina
v italsko-etiopské
válce pouze omezené sankce na zbrojní materiál a suroviny pro válečné účely, zatímco v zemědělském vývozu se nechtěla dát nijak omezovat. Argumentovala zde především politikou Brazílie, která neb yl a členem S polečnosti národů a z nastalé situace b y těţila na úkor
Argentiny.
diplomatick ých konfliktu
Ve
vztahu
zastoupení
s Peru,
kd yţ
na
k Německu
došlo
velv yslanectví.
Argentina
v odvetě
k pov ýšení
Došlo
za
k celnímu
zrušení
cla
na
chilskou pšenici zavedla 50% celní přiráţku na peruánskou ropu, na coţ odpovědělo Peru zv ýšením cla na dovoz pšenice z Argentin y. Argentinský
vývoz
do
Československa
v roce
1935
poklesl,
argentinská strana projevila zájem o nejv yšší v ýho d y zejména na export čerstvého ovoce do ČSR. Naproti tomu celkový argentinský obchodní obrat v roce 1935 nadále
stoupal
a
zaznamenal
vzestup
oproti
minul ým
letům.
Schodek státního rozpočtu se nakonec poh yboval pouze kolem 5 milionů pesos. Celkov ý obchodní obrat Argentin y se zv ýšil jiţ na více neţ 2,7 mld. pesos, přičemţ export činil více neţ 1,5 mld. pesos a import přes 1,1 mld. pesos, přičemţ v průměru vzrostl zahraniční obchod o zhruba 7%. H lavními exportními komoditami zůstávaly stabilně kukuřice, lněné semeno, vlna, kůţe, brambory a ovoce. Nejvíce se vyvezlo do Velké Británie, USA, Nizozemska, Belgie a Německa. Export do Československa činil asi 8,8 milionu zlat ých pesos a představoval v yšš í hodnotu neţ např. v ývoz do Polska, Bolívie, Rakouska, SSSR, Mexika a na Kubu. Největšími obchodními partnery co se importu t ýče b yl y t yto stát y: Velká 125
Británie,
USA,
Německo,
Belgie,
Francie,
Itálie,
Brazílie
a
Japonsko. Československo figurovalo v této argentinské statistice na 17. místě s více neţ 13 miliony zlatých pesos. Zatímco čs. export
se
udrţel
na
téměř
stejné
úrovni,
argentinský
do
ČSR
poklesl o více neţ 20%. 30 Ve v ýv ozu do Argentin y figuroval y na předních místech ţelezné zboţí, sklo a kovy, v dovozu z Argentiny pak samozřejmě zemědělské produkty rostlinné i ţivočišné. Zlat ý věk v ystěh ovalectví do Argentin y v polovině 30. let jiţ minul, do země migrovali převáţně Španělé, Italové a Poláci, ale jiţ
jen v tisících, přičemţ
většinou
se jednalo o příbuzné zde
usazen ých emigrantů. Začátkem března 1936 se konal y volb y do poslanecké sněmovn y, které
se
opět
neobešly
bez
obvyklých
manipulací.
Oficiální
v ýsledk y v yzněl y podle hlasů takto: Partido Demócrata Nacional
232 150
(vládní) Unión Cívica Radical (opoziční)
190 698
Partido Socialista (opoziční)
26 456
Partido Radical Antipersonalista
7 142
Prázdné lístky
9 866
V únoru 1936 oslavilo město Buenos Aires 400 let od svého zaloţení. Bylo vlastně zaloţeno nadvakrát, neboť první zaloţení španělsk ým hidalgem Pedrem de M endozou se nakonec nezdařilo, a tak došlo v roce 1580 k druhému zaloţení Juanem de Garay. Na počest zaloţení byla uspořádána velká výstava umění a obchodu, která
měla
na
programu:
umělecké
expozice
(díla
malířská,
sochařská a r ytecká) a v ýstavu prů m yslovou a obcho dní, která měla propagovat v yspělost argentinského obchodu a prům yslu. V ýs tav y se
zúčastnila
i
československá
způsobem
přispěla
obchodu,
prům ys lu
30
kolonie
československá a
zemědělství
pod
kolonie
heslem: k vývoji
Argentiny“,
Politické zprávy Buenos Aires, Periodická zpráva čís. IV/35, s. 30, AMZV Praha
126
coţ
„J ak ým kultury,
znázornila
obraz y, statistikami, fotografiemi, diagram y, prům ys lov ými vzork y a vzork y zemědělsk ými. Dle v yslance Kadeřábka se Československo v ýstav y zúčastnilo se ctí a čs. expozice poukázala na v ýznam čs. kolonie v Argentině.31 V Paragua yi
se
uskutečnil
státní
převrat,
argentinská
vláda
musela proto uskutečnit nezb ytná opatření na ochra nu hranic. Ve vláda
vztahu i
ke
Spojen ým
zemědělci
nelibě,
státům ţe
americk ým
USA
dosud
nesla
argentinská
neschválily
sanitní
konvenci mezi oběma stát y. Údajn ým problémem se stala obava, ţe se v Argentině v ysk ytují nemoci dob ytka, a tak Senát US A nemůţe konvenci schválit. Argentinci to však chápali pouze jako protekční opatření
ve
prezidenta
prospěch
severoamerických
USA Roosevelta
Panamerická
mírová
kontinentě.
měla
konference
Úkolem
konference
být
zemědělců.
svolána
k zajištění se
mělo
do
Buenos
míru
stát
Z iniciativy
na
Aires
americkém
projednání
celně -
tarifních otázek mezi americk ými republikami, dále hospodářské sankce proti kaţdému agresorovi v rámci amerického kontinentu, zaloţení trvalé organizace amerických republik k zajištění míru na kontinentě
a
konečně
pak
projednání
Panamerické
dohody
o
neutralitě vůči Evropě. Argentinský prezident Justo však očekával od konference především projednání hospodářsk ých , obchodních a sociálních
otázek,
i
kdyţ
iniciativu
F.
D.
Roosevelta
uvítal.
Argentinský tisk pak od konference očekával především prolomení hospodářské stagnace na americkém kontinentu. Argentinská v souvislosti
katolická se
církev
jmenováním
zaznamenala
historicky
velký
prvního
úspěch
argentinského
kardinála Santiaga Luise C opella, který byl takto oceněn za zásluhy o úspěšné konání eucharistického kongresu v Buenos Aires. Ve vztahu k Bolívii došlo k uzavření
pohraniční dohod y, která
v ym ezila společnou hranici na řece Pilcomayo. Ve š keré nejasnosti měla do budoucna řešit smíšená komise argentinsko -bolivijská, a kd yb y
nedošla
ke
smírnému
řešení,
Mezinárodní soud v Haagu. 31
Politické zprávy…Periodická zpráva I/36, s. 5, AMZV Praha
127
měl
b ýt
o
ně
poţádán
V hospodářské oblasti se zjistilo, ţe rozpočet roku 1935 skončil poprvé po letech přeb ytkem asi 20 milionů pesos, neklamná to známka skutečně zlepšující se finanční situace. Právě do období hospodářské prům yslu,
krize
neboť
30.
let
zde
spadá
značný
rozvoj
argentinského
existovaly
obav y,
ţe
restriktivních
po
opatřeních USA a evropských států jiţ nebude moţno platit za prům yslové
výrobky exportem
zemědělsk ých
produktů.
Vznikala
zde snaha o určitou autarkii. Největší pokrok zaznamenal prům ysl textilní,
výroba
obuvi
a
kaučukového
zboţí.
Počet
dělníků
v prům yslu stoupl ze zhruba 30 000 v roce 1930 na asi 150 000 v roce
1935.
Velkou
devizou
byla
levná
pracovní
síla,
neboť
argentinský stát se dosud nezatíţil sociálními břemeny jako státy evropské.
Doba velkých
sociálních
proměn
přišla aţ
po
válce,
v době Perónova reţimu. Argentina zv ýšila minimální v ýkupní cen y u pšenice a kukuřice, přeb ytk y těchto plodin se podařilo odprodat v důsledku horší úrod y v Evropě a USA, rovněţ se dařilo exportu argentinského ovoce, vyváţely
se
zejména
Naopak
vinařství
vinné
hrozny,
zaznamenalo
hrušk y,
určitou
jablka
krizi,
a
broskve.
protoţe
mu
konkurovala stále víc v ýroba piva. V dopravě převládala na konci roku 1935 doprava ţelezniční, celková délka ţeleznic dosahovala 41 753km o rozchodu kolejí, který se pohyboval od
0,750m do 1,676m. Čistý zisk ze ţelezniční
přepravy činil 54 240 000 pesos. V poslanecké
sněmovně
vládní
strany
podcenily
situaci,
o
předsednictvu se hlasovalo bez nich, a tak došlo k tomu, ţe celé předsednictvo
poslanecké
sněmovny
obsadila
opo zice,
přičemţ
v Senátu měla vláda absolutní většinu. Tato situace způsobila téměř naprostou neprůchodnost zákonů. V zahraniční politice se stále připravovalo konání Panamerické mírové konference, jejíţ program roz šířila Argentina k nelibosti Washingtonu v yj ádřil
o
hospodářské
poch ybnosti,
ţe
by
otázky. se
Vyslanec
vláda
USA
Kadeřábek vzdala
však
Smooth -
Hawleyova celního sazebníku z roku 1931 a dalších výhod pro své 128
občany
a
producenty. 32
V argentinské
armádě
rostly
sympatie
k německému nacismu a Německo se snaţilo všemoţně v yuţívat rozporů
mezi
Argentinou
a
Velkou
Británií
ohledně
exportu
argentinského hovězího masa, přičemţ se zavázalo k odběru 25 000t masa, čímţ si získalo v argentinské veřejnosti značné s ympatie. Naproti tomu mezi Argentinou a Sovětsk ým svazem neex istoval y ani v první polovině roku 1936 ţádné oficiální ani neoficiální vztah y, Argentinci docílili i toho, ţe st yk y se SSSR přerušila Urugua y. B yl v yd án zákaz komunistické stran y v pro vincii Buenos Aires. Argentina jiţ v této době začínala pociťovat nedostatek nových přistěhovalců, neboť migrační politiku na počátku 30. let značně omezila, tj. úplně zrušila podporu volné mu přistěhovalectví. Nyní stála před problémem jeho obnovení, obávala se však příchodu rozkladných vlivů případn ých ko munistick ých migrantů, kteří b y mohli narušit stále ještě solidní sociální smír v zemi. Proto se snaţila s jednotliv ými stát y zavést bilat erální jednání, dbaje přitom na to, aby se do země stěhovali hlavně zemědělci, především ze států národnostně příbuzn ých, tj. románsk ých zemí. Sklizeň pšenice a kukuřice se ukáza la slabší neţ v roce 1935, a tak se počítalo se značn ým poklesem zahraničního obchodu a o to větším vzrůstem prům yslu. Jediná partnerem
tarifní
obchodní
Velkou
Británií
smlouva doznala
s největším
změn
v tom
obchodním
sm yslu,
ţe
na
argentinské maso b ylo na nátlak dominií uvaleno určité clo, coţ hodnotil argentinský tisk velmi zklamaně a dokonce se uvaţovalo i odvetn ých opatřeních, ke kterým však nedošlo z obav y ze ztráty britského trhu. Argentina zůstávala velmi závislá na Bri tánii, coţ nevěstilo do budoucna mnoho dobrého. Počet ob yvatelstva Argentin y vzrostl od roku 1920 velmi značně. Zatímco v uvedeném roce čítal jeho stav kolem 8,5 milionu, v roce 1925 to b ylo jiţ 9,8 milionu, 1930 11,2 milionu a konečně roku 1935 32
v ykazoval a
statistika
pro
Argentinu
Tamtéţ…Periodická zpráva II/36, s. 9, AMZV Praha
129
kolem
12,3
milionu
ob yv atel. Za 15 let slušný růst, ale ukazoval y se pro omezení přistěhovalectví známky jeho zpomalení. Činnost parlamentu b yla po volbách zcela paral yzována, a tak došlo
pouze
k odhlasování
několika
populárních
zákonů,
např.:
ex istenční minimum se zv ýšilo z 200 na 400 pesos měsíčně, dále zákon o sníţení poštovních sazeb a zákon o osvobození určitých ţivností a řemesel od důchodové daně. Celkově však činnost
zaznamenala
v první
polovině
roku
zákonodárná
1936
jen
slabou
aktivitu. Prezident generál Justo vydal nařízení stíhat manifestace jako projevy komunismu a cizince rozněcující komunistické nálady vypovídat ze země. Ve španělském občanském konfliktu stála většina argentinské veřejnosti na straně frankistick ých povstalců. Ministr zahraničí Saavedra Lamas o djel do Evrop y, ab y se osobně zúčastnil zasedání SN. V obchodních vztazích pokračovalo obtíţné v yjednáv ání o novou smlouvu s Velkou Británií, neboť kontrakt Roca -Runciman právě v květnu 1936 pozb ýval platnost. Došlo pouze k dílčímu pokroku, zato
se
podařilo
podepsat
obchodní
smlouvy
s Rumunskem
a
Rakouskem, obě na základě doloţk y nejv yšších v ýhod. 33 Naproti tomu jednání o obchodní smlouvu s Československem naráţelo
na
stálé
potíţe,
zejména
pro
neústupnost
Argentiny
v otázce hodnot čs. ex portu z Argentin y. Na vině se ukazoval y b ýt stále zcela odlišné statistik y, kd y ČSR tvrdila, ţe je ve vzájemném obchodu pasivní, kdeţto Argentinci měli obchodní bilanci za takřka vyrovnanou. Argentina stále nechtěla uznávat nepřímé dovozy do Československa,
které
probíhaly
zejména
přes
německý
přístav
Hamburk, a tvrdila ţe nelze s polehlivě prokázat, zda se jedná o zboţí
argentinského
prům yslníci neboť
by
se se
nebo
bránili prý
jiného
moţnému
obchod
původu. zavedení
značně
Čs.
obchodníci
konzulárních
zkomplikoval.
a
faktur,
Jednání
však
pokročila jiţ natolik, ţe se vyslanec Kadeřábe k domníval, ţe by ještě před koncem roku mohlo k podpisu obchodní smlouvy konečně 33
Tamtéţ…Periodická zpráva čís. III/36, s. 26, AMZV Praha
130
dojít. Ve statistice za rok 1935 figurovalo Československo jako 11. obchodní partner Argentin y, co se vzájemné obchodní v ýměn y t ýče, coţ jistě neb yla špatná pozice. J ednalo s e o důkaz, ţe vzájemn ý obchod mezi oběma státy narůstá, problémem jiţ zůstávala právě jen nedokončená jednání o obchodní smlouvě. Dne
7.
listopadu
1936
pozval
argentinský
prezident
generál
Augustin Pedro Justo prezidenta USA Franklina Delano Roosevelta na Panamerickou mírovou konferenci. Datum jejího zahájení se stanovilo na 1. prosince 1936. Prezident Roosevelt pozvání vyhověl a
přijel
na
konci
listopadu
do
Buenos
Aires
na
válečné
lodi
„Indianapolis“ za nadšeného vítání a rgentinského obyvatelstva. Na jeho
počest
uspořádal
Argentinský
tisk
argentinský prezident
zdůrazňoval
zdravý
velkolepou
optimismus,
oslavu.
nezlomnou
energii, slávu demokracie USA ve srovnání s Evropou, nad kterou se
stahovala
argentinské
válečná
veřejné
mračna.
mínění
Prezidenta
jako
mírového
R oosevelta a
vítalo
demokratického
státníka s ideál y lepšího b ytí lidstva, slavilo v něm bojovníka za právo proti násilí a za spravedlnost proti barbarství. 34 Program konference lze shrnout v několika bodech: především se jednalo o organizaci
míru
na
americkém
kontinentě,
neutralitu
v mezinárodních konfliktech, omezení zbrojení, právní problémy, národohospodářské
otázky
a
kulturní
spolupráci.
Prezident
Roosevelt konferenci pouze zahájil a 2. prosince odjel nechaje za sebe
jednat
státního
sekretáře
Cordella
Hulla.
Delegace
všech
americk ých republik zastupovali aţ na v ýjimk y zahraniční ministři. Ti zvolili předsedou konference argentinského ministra zahraničí Saavedru
Lamase,
na
odb ývalo
v šesti
komisích.
organizaci
se
stal
návrh
velv yslanec
C.
Hulla
Předsedou Mexika
se
jednání
komise v USA
konference
pro
Castillo
mírovou Nájera,
komisi pro netralitu předsedal zástupce Peru Albero Ulloa, komisi pro omezení zbrojení Chilan Luis Barros Borgeňo, právní komisi zástupce Panamy Harmodio M. Arías, hospodářské komisi státní podtajemník 34
USA
Sumner
Welles,
Tamtéţ…Periodická zpráva IV/36, s. 3, AMZV Praha
131
a
intelektuální
komisi
pak
zástupce Dominikánské republiky Cestero. V řeči státního sekretáře USA
Cordella
Hulla
z mezinárodních
zazněla
vztahů,
mj.
slova
respekt ování
o
vym ýcení
smluv
a
dohod,
války politice
volného obchodu či o posílení respektu k mezinárodnímu právu. Na plenární schůzi konference dne 10. prosince 1936 b yl aklamací přijat návrh konvence o udrţení, posílení a obnovení míru. Spolu s tímto
návrhem
nevměšování
došlo
do
ke
schválení
vnitřních
ani
dodatkového
vnějších
protokolu
záleţitostí
o
kteréhokoliv
smluvního státu. Dne 16. prosince potvrdila konference konvenci o ratifikaci
mírových
dohod
tak,
jak
se
v yslovila
Panamerická
konference v Montevideu v roce 1933, dále schválila t yto projekt y: o zřízení Meziamerického soudního dvora měla jednat Panamerická konference svolaná na rok 1938 do peruánské Lim y, zaloţení
americké
akademie
mezinárodního
doporučila
práva
a
rozšíření
intelektuální spolupráce mezi americk ými stát y. Dne 19. prosince pak přijala rezoluci o morálním odzbrojení, naopak hlavní návrh, na
němţ
měly
Organizace
zájem
především
amerických
Panamerické
států,
konference
Spojené
měl
v Limě.
b ýt Na
stát y,
pojat
tedy
aţ
posledním
do
zřízení
programu
zasedání
23.
prosince 1936 pak b yl y projednán y a schválen y návrh y: deklarace solidarity
a
meziamerické
mezinárodního arbitráţních
a
práva
a
smírčích
spolupráci,
návrh smluv.
rezoluce
rezoluce
ohledně
V hospodářské
o
kodifikaci koordinace
oblasti
schválila
mírová konference především projekt na vybudování panamerické silnice
a
doporučila
nezvyšování
celních
bariér.
Hospodářská
situace Argentin y v ykazovala za rok 1936 velmi pozitivní trendy, například téměř neexistovala nezaměstnanost. Import sice poklesl o nějak ých 5%, z ato export prokazoval stále stoupající úroveň, kd yţ vzrostl
o
5,3%
oproti
roku
1935.
Aktivní
saldo
zahraničního
obchodu dosahovalo více neţ 0,5 mld. pesos. Tohoto v ýsledku b ylo docíleno
zejména
navýšením
cen
obilí
a
rozprodáním
přeb ytků
kukuřice. Českoslov ensko vyv ezlo do Argentin y zboţí v hodnotě 17,3 milionu pesos a dovezlo produkty za bezmála 12,5 milionu pesos, coţ představovalo podíl 1,1% na argentinském zahraničním 132
obchodu. Nejvíce se vyvezlo z Argentiny do Velké Británie, USA, Nizozemí, Belgie a Braz ílie, kd yţ v ývoz do Británie představoval stále více neţ 30% celkového exportu. Československo se řadilo v tomto ohledu na 12. místo světa, obchod s ním měl pro Argentinu větší v ýznam neţ např. s Polskem, Chile, Rakouskem, Španělskem, Řeckem, Jugoslávií, M exikem a Švýcarskem. Co se týče importu, pak zde Argentina nejvíce obchodovala opět s Velkou Británií, kde dovoz činil přes 20%, následovaly USA 14,6%, Německo 9,2%, Belgie 6,4% a Itálie 5,2%. V importu do Argentiny zaujímala ČSR aţ 20. místo a podíl 1,1%. I tak se jednalo o v ýz namn ý pokrok, neboť
ještě
před
několika
lety
Československo
v argentinských
obchodních statistikách téměř nefigurovalo, čs. nákupy v Argentině totiţ b yl y často započítán y především Německu, které z této situace těţilo na úkor Českosl ovenska zejména, co se týkalo přidělování deviz. Nápravu zjednalo
aţ
osvědčení
o
původu zboţí, i
kd yţ
nesrovnalosti stále existovaly a především stále citelně scházela obchodní smlouva mezi ČSR a Argentinou, kterou se přes všechna očekávání nepodařilo uzavřít ani v roce 1936. Potíţe v přidělování deviz
se
politice
dot ýkaly v prvních
především měsících
tzv. roku
lux usního 1937
se
zboţí.
vše
Ve
vnitřní
připravovalo
na
podzimní volby argentinského státního prezidenta. Mezi nejváţnější kandidáty prezident
se a
řadili předseda
ministr
financí
Radikální
Roberto
občanské
unie
M.
Ortiz,
Marcelo
b ýval ý Alvear,
bývalý ministr vnitra Mello, ministr zahraničí Saavedra Lamas a Le Breton, velv yslan ec v Paříţi. U ministra zahraničí Saavedry Lamase se oceňoval y především je ho zkušenosti z mezinárodní politik y, k nimţ je nezb ytné počítat úspěšné pořádání Panamerické mírové konference a udělení Nobelovy ceny míru za rok 1936, proti němu mluvila Bretona
jeho
stranická
limitoval,
nevyhraněnost.
kromě
Velv yslance
nedostatku
kontaktu
v Paříţi
Le
s politick ými
stranami z důvodu delší nepřítomnosti v zemi, pokročilý věk, který b yl
hlavním
problémem
i
u
kandidáta
Mella.
Nejváţnějšími
kandidáty proto zůstávali Dr. Roberto M. Ortiz, podporovaný jak prezidentem Justo, tak i vládními stra nami, a předseda největší 133
opoziční strany Dr. M. Alvear. 35 Pro různé intriky a machinace však v ypadala p ozice
Roberta Manuela Ortize téměř jistě jiţ
v předjaří roku 1937, a to zejména proto, ţe měl jako umírněný radikál mnoho přívrţenců i u opozičních str an. Všechno pak jistil tzv. minoritní zákon z roku 1935, podle něhoţ se přihlíţelo pouze k hlasům
volitelů
největších
parlamentních
stran.
Prezidentství
stávající hlavy státu generála Justo se prezentovalo jako období zdárného
překonání
hospodářské
krize,
sníţení
zadluţení
státu,
docílení v yrovnan ého státního rozpočtu a reform y státních financí, kdy britské finanční kruhy kvitovaly zejména zaloţení Centrální emisní
bank y.
Ke
stinn ým
stránkám
jeho
vlády
patřilo
však
potlačování demokracie, podpora oligarchie , manipulace v ýsledků voleb a četné federální intervence v provinciích. Politického násilí a teroru však proti období vlád y generála Uriburua ub ylo, na uzdě b yl y drţen y i politické ambice fašistické Legión Cívica Argentina. Pozemková
struktura
na
argentins kém
venkově
zůstávala
nezměněna, převaţovaly rozsáhlé latifundie, které často patřily vlivn ým
představitelům
státu,
zatímco
mnozí
rolníci
a
peóni
ţivořili na pokraji bíd y. Pozemková reforma však neb yl a na pořadu dne, vše co by ji jen v náznaku připomínalo, označovali argentinští vládní
politici
jako
nebezpečí
komunismu.
O
tom,
jak
antikomunistická argentinská vláda b yla, svědčí i skutečnost, ţe nenavázala,
v této
době
jiţ
jako
jeden
z mála
států
světa,
diplomatické vztah y se Sovětsk ým svazem. Československá vláda udělila nejvyšší státní v yznamenání, řád Bílého lva I. třídy
argentinskému ministru zahraničních věcí Dr.
Carlosi Saavedrovi Lamsovi za zásluhy v oblasti mírové spolupráce mezi národ y. Řád mu odevzdal dne 11. března 1937 na zvláštní audienci čs. v yslanec Dr. František Kadeřábek. V posledním poselství Kongresu, které prezident Justo pronesl, padla zmínka o tom, ţe Argentina není dost zralá na zavedení instituce všeobecného, rovného a tajného hlasovacíh o práva, coţ se jevilo v roce 1937 jako naprosto neadekvátní tvrzení a dokazovalo, 35
Politické zprávy…Periodická zpráva I/37, s. 2, AMZV Praha
134
ţe
se
argentinská
elita
vzhlíţela
například
v evropských
autoritativních reţimech. Argentinská „demokracie“ měla poněkud zvláštní nádech. V zahraniční politice uzavřela v květnu 1937 Argentina rámcovou obchodní
dohodu
s Nizozemskem.
Do
Prahy
dorazil
nový
argentinský vyslanec Rodolfo Freyre. Argentinská strana dokonce vyhověla
i
poţadavku,
aby
sídlo
v yslanectví
bylo
přeneseno
z Varšavy do Prahy.36 Po dlouh ých, léta vlekoucích se jednáních došlo konečně dne 20. května
1937
k uzavření
argentinsko-československé
rámcové
obchodní smlouvy. Současně byl y podepsány dohody platební a tarifní o dovozu argentinských vinných hroznů do ČSR. Ve
vnitropolitické
oblasti
pokračovaly
obstrukce
politick ých
stran, které nadále neumoţňovaly konstruktivní práci v poslanecké sněmovně. V prezidentsk ých volbách zvítězil Roberto M. Ortiz, který porazil vůdce Radikální občanské unie M. T. de Alveara. Argentinsk ým
viceprezidentem
se
stal
Ramón
S.
Castillo.
V podstatě se jednalo o politickou garnituru vládnoucí v Argentině aţ
do
vojenského
puče
roku
1943.
Výsledek
hlasování
v jednotliv ých provinciích b yl následující:
Ortiz – Castillo Hl. město BsAs BsAs (prov.)
Alvear – Mosea 68
88 - -
Santa Fé
40 - -
Córdoba Entre Ríos
33 21 - -
Tucumán
18
36
Argentinské vyslanectví mělo společnou působnost pro Československo zprávy…Periodická zpráva III/37, AMZV Praha
135
a Polsko, Politické
Corrientes
18 - -
Mendoza
16 - -
Santiago del Estero
16 - -
San Juan
10 - -
Salta
10 - -
San Luis
10 - -
La Rioja
8
Catamarca
8 - -
Jujuy
8 - -
Celkem
245
127
V těchto volbách bylo poprvé pouţito tzv. minoritního zákona, vítěz v té které provincii bral hlasy všech volitelů, kdeţto poraţení kandidáti nebrali nic. Opoziční strana radikálů protestovala ústy poraţeného
kandidáta
Alveara
machinacím.
Naznačenou
v poslanecké
sněmovně
argentinská
ústava
proti
neúčastí většinu,
nepamatovala:
volebním
opozice,
která
podvodům však
a
měla
nastala
situace,
na
kterou
dolní
komora
parlamentu
nesplňovala potřebné nadpoloviční kvórum. Vládní pravice však prohlásila, ţe ke zvolení prezidenta postačí nadpoloviční většina všech zákonodárců. Vzhledem ke své absolutní většině v Senátu tak zvolení Ortize prezidentem z ajistila, ač nad tímto aktem zůstal stín poch ybností. 37
37
I v této době totiţ platila stará Ústava z roku 1853, pro poměry ve 30. letech 20. století jiţ zcela nepostačující a anachronická, Politické zprávy…Periodická zpráva III/37, s. 6, AMZV Praha
136
V zahraničně politické oblasti vzbudila velký rozruch zpráva o nabídce
USA
pronajmout
Brazílii
Vznikla
jistá
kontroverze
mezi
způsobil
sv ými
6
v yřazen ých
Argentinou
nediplomatickými
a
výroky
torpédoborců.
Brazílií,
ministr
kterou
zahraničí
Saavedra Lamas. Celou záleţitost pak musel urovnávat na zvláštní návštěvě v Rio de Janeiro argentinský viceprezident Roca. Československo jednalo v tomto období s Argentinou o imigrační dohodě
a
smlouvách
o
smlouvě.
Pro
extradiční
literárním
vlastnictví,
nedostatek
právní
personálu
na
pomoci
a
odpovědn ých
místech a přílišnou zaměstnanost arge ntinských vládních činitelů vnitřní
politikou
se
jednání
vlekla
a
neb yl a
v tomto
období
dotaţena do zdárného konce. Ve věci přerušení diplomatick ých st yků
mezi
Československem
a
Portugalskem
se
stavěli
vlivní
argentinští politici na stranu ČSR. Argentina sledovala jiţ delší dobu částečně restriktivní imigrační politiku, neboť se obávala přílivu nepřizpůsobiv ých a rozvratn ých ţivlů.38 Vláda se rozhodla zřizovat imigrační kanceláře v Evropě, první
z nich
zaloţila
v Londýně,
následovaly úřadovny Římě
a
Berlíně. V důsledku
obstrukcí
v Kongresu
nedošlo
jiţ
od
roku
1933
k ratifikaci ţádné mezinárodní smlouv y. V Argentině scházel pro ten případ zmocňovací zákon, a tak se uváděly smlouvy v platnost administrativními opatřeními, jinak b y země neb yl a schopna dostát sv ým mezinárodním závazkům. Zastrašováním opozičních poslanců se
nakonec
podařilo
vládnoucímu
reţimu
docílit
toho,
ţe
i
v poslanecké sněmovně i v senátu se hlasování zúčastnila vět šina zákonodárců, prezident
a viceprezident
tedy mohli
b ýt
„řádně“
potvrzeni. V období od 20. února 1938 do roku 1944 tak měla v Argentině vládnout dvojice Ortiz – Castillo. Ve vztahu amerických států ke Španělsku se projevovala určitá rozpolcenost. Republikánskou španělskou vládu podporovalo pouze Cárdenasovo Mexiko, na straně generála Franca stála především Uruguay, většina států, včetně Argentiny, se pak odvolávala na 38
Míněni hlavně komunisté a anarchisté, nikoliv pravicoví radikálové. Politické zprávy…Tamtéţ…s. 9, AMZV Praha
137
meziamerické dohody o nevměšování se do záleţitostí evropských států. Na plné obrátky mezitím pracovala nacistická propaganda, která jiţ připravovala svůj útok proti Československu, líčila ho lţivě jako zbolševizovanou zemi, čemuţ však mnohé neinformované argentinské kruh y uvěřil y. Ministr zahraničí Saavedra Lamas sice naznačil, ţe by mohl poţádat Spojené státy americké o společnou deklaraci na obranu demokracie proti jakékoliv propagandě, ale vzhledem nakonec
k v ystoupení neodhodlal,
Itálie
ze
Společnosti
v yčkával,
zda
i
národ ů
v příští
se
vládě
k tomu zůstane
ministrem zahraničí. V hospodářské oblasti vykázala Argentina rekordně v ysoké saldo zahraničního obchodu, které činilo více neţ 750,6 milionů pesos. Zv ýšil se dovoz i v ývoz Československa do Argentin y, kde se projevil především pozitivní přínos obchodní dohody v roce 1937 uzavřené. Vývoz ČSR do Argentin y se zv ýšil z 12,4 milionu pesos v roce 1936 na 18,4 milionu pesos v roce 1937. Co se týče dovozu, tak ten rostl mírněji z 17,9 milionu pesos v roce 1936 na 20,3 milionu pesos v roce 1937. V posledním čtvrtletí roku 1937 však došlo
k mírnému
pšenice,
kůţe
a
zhoršení vln y,
v důsledku
hlavních
to
poklesu
světov ých
argentinských
cen
exportních
produktů. Výhled situace na příští rok pak komplikovalo sucho, které zasáhlo značné oblasti severních argentinských provincií. Následkem toho pak vzrostly i ceny základních ţivotních potřeb a potravin. Vláda se rozhodla situaci řešit tím, ţe do severních provincií
v yslala
potravinami
a
cisterny
ošacením,
aby
s pitnou zabránila
vodou,
nejnutnějšími
nepokojům
a
útěku
venkovského ob yv atelstva do velk ých měst. V roce 1938 zasedl v nové vládě prezidenta Ortize i nový ministr zahraničních
věcí
José
María
Cantilo,
dosavadní
velv yslanec
v Římě, coţ vzbuzovalo velké naděje Itálie na vstřícnou politiku Argentiny vůči ní. Ve svém poselství Kongresu z května 1938 se prezident
Ortiz
věnoval
především
sociálním
otázkám
a
ţi votu
v provinciích a naznačil, ţe je potřeba pracovat na zlepšení tolik neutěšených ţivotních podmínek. 138
V zahraniční politice došlo konečně dne 21. července k podpisu definitivní mírové smlouvy mezi Paraguayí a Bolívií. Území Chaca b ylo rozděleno tak, ţe Bolívii připadla menší část sporného území, kdeţto Paragua yi díl větší. Podařilo se docílit dohod y o mírovém v yuţití řek y Paragua y pro bolivijskou stranu a b yli vráceni zb ylí váleční zajatci z obou stran. Důleţitou
událostí
se
stala
i
VIII.
Panamerická
konference
v Limě, kde se počala r ýsovat značná diference mezi Argentinou a Spojen ými stát y. Argentina zde zablokovala snahu USA o zřízení Ligy
amerických
států,
která
měla
dle
Argentinců
slouţit
jen
zájmům severoamerické mocnosti. Nakonec došlo jen k částečnému kompromisu z Limy,
přijetím
v nichţ
se
Deklarace signatáři
amerických zavázali
zásad
a
Deklarace
k civilizovanému
řešení
mezinárodních problémů.39 Během dalších let se pak spory s USA prohluboval y, kd yţ Argentina v duchu panamerikanismu sledovala cíl nevměšování do záleţitosti evropsk ých států, a ted y důslednou neutralitu ve 2. světové válce, ač většina americk ých států šla do konfliktu na straně USA.40 Po
celý
rok
s ympatiemi který
1938
odpor
však
sledoval
argentinský
Československa
nakonec
skončil
proti
tisk
i
veřejnost
nacistickému
mnichovsk ým
se
Německu,
diktátem,
jenţ
argentinská veřejnost odsoudila. Německo ztrácelo její s ympatie v průběhu jednak
roku
rozsáhlou
jednak
podporou
štvavou
převratu
propagandou
a
v sousední v neposlední
Brazílii, řadě,
u
argentinských politiků, ţe neplatilo včas za odebírané zboţí. Po 15. březnu 1939 a okupaci Českých zemí si podle zprávy dobře informovaného amerického zástupce argentinské ministerstvo zahraničních věcí udrţovalo odstup od událostí a do vztahu mezi československým
a
něm eck ým
zastupitelstvím
v Argentině
nezasahovalo. Ministr zahraničí José María Cantilo přijal dne 17. března
1939
k audienci
čs.
v yslance
39
F.
Kadeřábka,
který
mu
Opatrný J., Amerika v proměnách staletí, Praha Libri 1998, s. 283 Nakonec vstoupila Argentina do války proti Německu aţ v březnu 1945, tedy jen několik týdnů před jeho konečným zhroucením. Bernecker W. L, Tobler H. W., Handbuch der Geschichte Lateinamerikas, Band 3, s. 923, Klett-Cotta Stuttgart 1996 40
139
odevzdal memorandum o posledních událostech v Československu a ještě téhoţ dne odevzdal, po přije tí instrukcí z Prahy, úřad do rukou Německa, aniţ by zajistil archiv, který tak padl do rukou Němců. Jeho další osudy se zůstaly otázkou, po válce obdrţel totiţ jen kopie svého původního archivu od argentinského ministerstva zahraničí.41 Lze povaţovat toto jednání čs. v yslance za unáhlené a nebojovné, nicméně lze i pochopit, ţe podlehl napjaté situaci a nevybíravému nátlaku. Vztahy mezi Argentinou a Československem, násilně přervala okupace a válka a k jejich obnovení došlo aţ po jejím skončení jiţ za zcela změněné situace jak v Československu, v Argentině.
tak
41
Němeček J., Soumrak a úsvit československé diplomacie Praha Academia 2008, s. 414
140
Vystěhovalectví Čechů a Slováků do Argentiny
2.2 Argentina
se
v rámci
stala
Latinské
Ameriky
nejv ýznamnější
zemí, co se počtu v ystěhovalců českého a slovenského původu t ýče, i
kd yţ
počty
migrantů
pochopitelně
nelze
srovnávat
s v ystěhovalectvím do USA, evropsk ých zemí a do Ruska. Také v literatuře b yl věnován emigraci do Latinské Amerik y jen nepatrn ý prostor ve srovnání s emigrací do v ýše jmenovaných zemí a na Balkán. V poslední době jsou však patrny známky zlepšení, zejména pokud
jde
právě
o
Argentinu,
kde
ţila
nakonec
největší
československá kolonie v Latinské Americe. 1 Masovější emigrace ze zemí b ývalého Českoslov enska započala aţ
v polovině
moţností
19.
století
venkovského
v souvislosti
ob yvatelstva
se
se
zrušením
volně
roboty
stěhovat.
a Ti
zemědělci, kteří měli málo vlastní půd y, začali uvaţovat o emigraci i za hranice tehdejšího Rakouska. Pokud se t ýkal o zámoř í, pak směřovala největší migrační vlna do Spojených států amerických, kam
v té
době
přilákala
kalifornská
zlatá
horečka
i
četné
dobrodruh y. Jiţ
v 50.
opustilo
letech
České
19.
země
století
na
20
v období
000
občanů
Bachova rakouské
absolutismu monarchie,
emigrace se stala tehdy záleţitostí převáţně ekonomickou, takţe odcházeli lidé v produktivním věku mezi 20 -40 lety. Brzy vznikly v Rakousku obavy, ţe by mohlo docházet k emigrantské propagandě demokracie a svobod y, proto v ystěhovalci,
zároveň s povolením
k emigraci, pozbyli rakouské státní občanství a neměli povoleno se do Rakouska vracet. Odcházelo se však i na cestovní pas, coţ b ylo snazší. Odcházely nejrůznější sociální vrstvy obyvatelstva, hlavně t y chudší, ale zároveň ne úplní ţebráci, protoţe museli mít aspoň dostatek
prostředků
na
přepravu
a
základní
obţivu
v počátcích
pob ytu v zahraničí. V rámci Latinské Ameriky odcházeli nejprve od 60. let 19. století ob yv atelé z česk ých zemí do Brazílie, především do města Porto Alegre ve státě Rio Grande do Sul, přičemţ se jednalo převáţně o 141
české Němce. Často je tam postihovaly nemoci j ako malárie nebo ţlutá
zimnice.
Vystěhovalci
do
Ameriky
vyuţívali
především
sluţeb lodních agentů z Hamburku a Brém. Rakouský stát se snaţil o
v ystěhovalectví
k čemuţ
do
v yuţíval
zámoří
tisk,
odrazovat
broţurky,
svou
ale
i
antipropagandou,
dopisy
neúspěšn ých
v ystěhovalců. 2 v Argentině
Situace v Brazílii,
mnozí
ani
Češi
a
zdaleka Slováci,
neb yla kteří
o
se
mnoho
lepší
neuchytili
neţ
v Buenos
Aires, odcházeli na argentinský venkov, kde v potu kůţe často dřeli za
pouhou
almuţnu,
v ydáni
na
milost
a
nemilost
bohat ým
velkostatkářům. Mezi emigranty do Argentiny převaţovali ilegální přistěhovalci. Od roku 1876 imigrační zákon umoţňoval kolonizaci jen řídce osídlených argentinsk ých území. Ne všechna půda však b yl a
vhodná
především pomocnice
pro
zemědělství.
šikovní a
řemeslníci,
hospod yně.
Ve
městech
z ţen
Čeští
pak
dělníci
nacházeli
uplatnění
kuchařky,
chůvy
nalézali
a
zaměstnání
v továrnách na zpracování masa, na stavbách, v dolech, lomech, v cihelnách a na ţeleznici. 3 Velkou práci pro propagaci Argentiny jako země přistěhovalců odvedl brémský agent Ferdinand Missler, který vylíčil Argentinu jako zemi příjemného klimatu s neobyčejným mnoţstvím úrodné půdy jen čekající na osídlení a kultivaci. Získal pro emigraci i mnoho Čechů a Slováků, kteří pak viděli v Argentině svou zemi zaslíbenou, která bude hrát ve 20. století velkou úlohu a jiţ čeká skvělá budoucnost. 4 Nevíme přesně, kolik Čechů a Slováků přišlo do Argentiny do roku 1918, protoţe statistiky vykazují pouze občany rakousko uherské
národnosti
a
i
jejich
počet
se
u
různ ých
autorů
liší.
Nejniţší propočet udává cifru přes 38 tisíc ob yvatel Argentin y pocházejících z Rakouska-Uherska, nejv yšší počet je pak asi 57 tisíc
emigrantů,
vše
k roku
1912,
tedy
v jednom
z posledních
předválečn ých roků. Dostat se do emigrace za válk y v yţadovalo jiţ značnou odvahu a určitou dávku štěstí. Odhaduje se, ţe před 1. světovou válkou se usadilo v Argentině minimálně. 2 – 3 tisíce 142
Čechů a Slováků. V prvních poválečných letech přišlo do Argentiny z Československa pouze 860 osob v letech 1919-22, zato v období zlatého věku emigrace v letech 1923-30 se přistěhovalo 24 382 osob, avšak v letech 1931-36, kdyţ Argentina omezila imigraci na minimum, pouze 2 948 osob. Celkově přišlo v celém meziválečném období 1919-1936 28 190 osob československé národnosti. Podle zjištění z roku 1935 se však ukázalo, ţe v Argentině ţije jiţ okolo 40 000 Čechů a Slováků, coţ znamená, ţe pře 1. světovou válkou se jich zde muselo usadit nějak ých 12 000, nikoliv pouze 2 -3 tisíce. Nebyla však vzata v úvahu reemigrace 3 450 osob v letech 1922-30, skutečnost, ţe argentinské úřady zaznamenali i mnoho Ukrajinců, Poláků a Němců, kteří uvedli po příjezdu do Argentiny pouze zemi původu, nikoliv národnost. Někteří Češi a Slováci opustili ve 30. letech Brazílii a Paraguay kvůli hospodářské krizi a válce o severní Chaco a usadili se v Argentině, kde nalezli příhodnější podmínky k ţivotu. Celkem ţilo v Argentině k roku 1930 asi 25 000 Čechů a Slováků. Co se uplatnění v Argentině týče, Češi a Slováci nemohli konkurovat španělsk ým a italsk ým
dělníkům většinou pro svoji
jaz ykovou bariéru, a tak často opouštěli hlavní město a hledali uplatnění na velkostatcích často jako peoni nebo jako zemědělci na vlastním
Před
pozemku.
první
světovou
válkou
nejdůleţitější a největší české a slovenské osídlení a
okolí.
oblíbili
Někteří si
organizací
Češi
zejména Čechů
a
patřili
činnost
k velmi ve
Slováků
aktivním
spolcích
se
stala
a
vzniklo
v Buenos Aires přistěhovalcům,
klubech.
Dělnická
Nejstarší
asociace
(La
Asociación Obrera), která vznikla jiţ roku 1905, o rok později následována spolkem Slavia, existujícím formálně jiţ o roku 1903, na
jejímţ
zaloţení
participoval
i
známý
cestovatel,
nadšený
sběratel kaktusů A. V. Frič. Část členů se však brzy od „Slavie“ odtrhla a zaloţila Besedu jihoamerických Čechů v Buenos Aires. Svobodymilovní
jedinci
zpěváci zformovali
Ohlas
se
spojili
ve
Svobodné
společenství,
V roce 1908 se konstituoval
spolek
Dob ytek, ještě v t émţ roce pak p řejmenovan ý na Chudobu Zlámané Lhot y. Na konci roku 1908 se ustavil z Besed y, Zl ámané Lhot y a 143
„Slavie“ nový El Clubo Checoslovaco (Českoslovanský a později Československý klub) a ještě v tom samém roce došlo k zaloţení odbočky
T.
J.
Sokol.
Největší
výraz
nacionálního
uvědomění
registrujeme při vyhl ášení První světové válk y. 5 Mnozí němečtí a rakouští zaměstnavatelé nechtěli Čechy jako zrádce
vlasti
ob yv atelé
vůbec
zaměstnávat,
pocházející
a
z česk ých
tak,
pokud
zemí,
to
šlo,
uplatnění
hledali
především
v obchodních společnostech rusk ých , anglick ých a francouzských. Nejznámější československé kolonie se formovaly jiţ před válkou v Tafi
v provincii
Viejo
Tucumán,
kde
vznikla
větší
kolonie
původně ţelezničních dělníků, z nichţ nejznámější byl A. Pazour, který
se
v roce
Misslerovým. Asi z Pelhřimova
1905
dostal
o
Argentiny
prostřednictvím
70 dělníků se pak uchytilo v továrně Němce
Vackerhausera.
Později
se
jednalo
o
jed nu
z nejbohatších kolonií v Argentině, její příslušníci ţili však hodně pro
sebe
s ostatními
a
česk ými
koloniemi
příliš
st yků
neměli.
Mnoho Čechů a Slováků se usadilo i v provinciích Córdoba (k roku 1930 asi 2000 osob) a Mendoza. Někteří krajané se uplatn ili i v nafteřství
v Comodoro Rivadavia, kde existovaly velké rafinerie.
V druhém největším argentinském městě Rosariu ţilo a pracovalo kolem sta osob českého původu v roce 1927. První
zemědělskou
kolonií
Čechů
v Argentině
se
stala
osada
Veronica v provincii Buenos Aires. Nejv ýznamnější českou kolonií se však stala kolonie v provincii Chaco, která se formovala od roku 1913
v osadě
Presidencia
Roque
Sáenz
Peňa.
Kolonii
zaloţily
rodiny Petra Šašvaty a J ana Novotného, které se zde rozhodly kultivovat bavlník. Pracovali zde spolu s dalšími krajany v těţko představiteln ých přesahujících i
podmínkách,
kdy
museli
při
teplotách
40 C připravovat půdu kácením pralesa. Brzy se
Šašvata rozhodl pro pěstování bavln y na celém území Chaca. Hlavní vlna českých a zejména slovensk ých v ystěh ovalců přišla do Argentiny v meziválečném období, přičemţ z Presidencie Roque Sáenz
Peňa
se
záhy
stala
největší
československá
kolonie
v Latinské Americe. Rozloha obdělávaných bavlníkových plantáţí 144
vzrostla od roku 1913 do roku 1918 z 2 800 ha na 11 000 ha. V roce 1918 ţilo na území Chaca 23 česk ých rodin. Po vzniku nezávislého Československa zatouţilo mnoho česk ých krajanů po návratu o staré vlasti. Nov ý stát však zdaleka neb yl schopen ani ochoten pojmout všechny repatrianty, neboť v prvních poválečných letech panovala napjatá sociální situace. 6 Větší počet reemigrantů tedy přijalo Československo aţ v letech 1922-1930, kdy se do vlasti vrátilo více neţ 60 000 osob. Argentina
projevovala
zájem
především
o
zemědělce
a
řemeslník y, menší moţnost uplatnění nalézali obchodníci, lékaři, právníci, inţen ýři a zubní technici. Vstup do země b yl zakázán osobám starším 60 let, ţenám s nezletil ými dětmi a nemocn ým. Důleţit ými
dokumenty
pro
přistěhovalce
se
staly
l ékařské
v ysvěd čení a průkaz dokládající povolání. Velké mnoţství mlad ých ţen propadlo prostituci, proto měl y b ýt cestovní pas y v yd áván y jen těm, které prokázaly, ţe budou zaopatřeny příbuznými. 7 Emigranti výhodné
dostávali
za
přistěhovalecké
vlády
radikálů
podmínky,
ve
které
20.
letech
zahrnovaly
velmi
moţnost
bezplatné přepravy, bezplatný pobyt v imigračním hotelu v Buenos Aires i moţnost zajištění zaměstnání, o coţ se však většinou staraly uţ krajanské organizace. Pro blémem, který se táhl celá léta však zůstávalo naprosté sociální nezajištění Čechů a Slováků, kteří byli často odkázáni jen sami na sebe. V roce 1925 došlo k zaloţení kolonie Dora v provincii Santiago del Estero a ještě v témţ roce zformovali zdejší Češi a Slováci Asociación Dora,
který
kolonizace.
de
los
měl
Agricultores za
V roce
(Zemědělský
úkol
informovat
1929
v ytv ořil y
spolek)
zájemce
o
v kolonii
podmínkách
československé
spolky
v Argentině střešní organizaci Unii československ ých spolků. 8 Zejména v průběhu 20. let zdařile přib ývalo Čechů a Slováků v Chacu tak, ţe v roce 1929 dosahoval jejich počet 3 000, avšak v roce
1936
čítala
tato
kolonie
jiţ
5
000
obyv atel
původem
z Československa. Československá i argentinská strana projevovaly 7
Vaculík J., cit. dílo…s. 236
145
zájem
na
co
Argentiny.
nejrychlejší
Vypuknutí
kolonizaci
hospodářské
zemědělských
krize
a
oblastí
politický
zvrat
v Argentině v září 1930 velmi ztíţily podmínky vystěhovalectví do Argentiny.
Zemědělští
přistěhovalci
museli
mít
u
sebe
kapitál
v minimální hodnotě 1 500 pesos.
Podnikatel
Pedro
Zuckermann,
majitel
z hlavních
jednoho
cukrovarů v Argentině, projektoval pro podnik Škoda v provincii Juan
v roce
1932.
nevzbudil
velkou
důvěru
San
Nabízel u
levně
půdu
československé
k prodeji,
ambasády
avšak
v Buenos
Aires. Přesto se mu podařilo zaloţit kolonii v Córdobě, ale v roce 1937 se pro nedostatečnou podporu z úředních míst vrátil zpět do Prah y. Mnoho projektů krajansk ých kolonií ostatně během krize ztroskotalo. Po opadnutí krize se jiţ přistěhovalectví neobnovilo v tak masovém měřítku jako ve 20. letech, kdy přicházeli hlavně Slováci
nejen
z Československa,
ale
i
z menšin
v Maďarsku,
Jugoslávii, Rumunsku a Bulharsku. Velmi znepokojivá se ukázala b ýt
otázka
maďarské
v Argentině.
Do
Jiţní
iredentistické Ameriky
propagandy
přicházeli
i
mezi
dělníci
Slováky z regionů
postiţen ých hospodářskou krizí, hlavně z Kladenska a Ostravska. Pracovali
na
farmách,
naftov ých
polích
nebo
káceli
pralesy
v Argentině i Brazílii. 9
Mnichovská dohoda z roku 1938 znamenala obnovený zájem o emigraci, avšak argentinské pravicové a militaristické kruhy si nechtěly
nijak
komplikovat
vztahy
s Německem,
přílivu migrantů z Československa nepřály. 146
a
tak
většímu
Závěr V diplomové
práci
Československem
a
jsem
se
Argentinou
zab ýval
v klíčové
vztahy
periodě
mezi
českých
i
světov ých dějin. Někdo b y mohl namítnout, ţe jsem se záměrně vyhnul období dramatičtějšímu, na události bohatšímu a zvolil jsem snad nudné meziválečné dvacetiletí. Není tomu tak, pouze jsem se snaţil
upozornit
na
období
vzájemn ých
vztahů
s naznačen ým
akcentem na mezinárodní v ývoj a dobu, která je pro většinu lidí méně
známou.
Řekne-li
se
totiţ
Argentina,
skoro
kaţdému
se
vybaví osoby jako Perón, Evita, na sportovním poli pak Maradona, v kulturní oblasti moţná Borges, ale to je, co se osob týče asi tak skoro všechno. Pokud jde o v ýznamné události, vědí mnozí o této zemi hlavně to, ţe se zde ukrývali přední nacističtí zločinci jako Eichmann
či
Mengele
nebo
si
vzpomenou
na
nelidský
reţim
vojenské junty na přelomu 70. a 80. let, která nechala zmizet mnoho tisíc lidí a neslavně prohrála válku o Falkland y -Malvín y. Gurmáni si pak vybaví vynikající argentinské víno nebo ovoce, ale ve skutečnosti je i v dnešní době jen málo výrobků, které b ychom si v ybavili jako argentinské. J e to země, která hledá svou tvář, ale jejíţ ob yvatelé jsou velcí nacionalisté, hrdí na svou vlast. Ve své práci jsem zkoumal zcela odlišné aspekt y, které nejsou na první pohled tak patrné. Argentina je země, která patřila v mnou sledovaném období mezi nejbohatší státy světa, mohla se směle řadit mezi d ynam ick y se rozvíjejíc í země světa po bok Kanadě, Austrálii či Švýcarsku. Jak se mohlo stát, ţe po druhé světové válce došlo k takovému propadu z čelních pozic, to mohla tato práce jen naznačit. Podíváme-li se na pravý stav věcí, tak kořeny je třeba
jistě
hledat
v nedokonalostech
argentinského
politického
s ystému jiţ dlouho před tím. Ve 20. letech se jednalo především o populismus Radikální občanské unie, která slibovala a rozdávala více neţ na co argentinská ekonomika měla a zemi tak částečně zadluţila.
Pak
přišlo
v ystřízlivění
v podobě
celosvětové
hospodářské krize, převratu a omezení demokratických svobod a 147
lidsk ých
práv.
Hospodářská
krize
sice
neznamenala
stabilní a koncepčně prom yšlené obchodní a finanční
zásluhou
politiky tak
hlubok ý otřes jako ve velk ých částech starého s věta i v mnoh ých amerických zemích, avšak i zde se jiţ projevovali špatné známky do
budoucna
ohledně
produktech
svého
industriální
země
toho, ţe
Argentina
zemědělství, jen
aţ
zatímco
nepatrn ými
příliš
závisela
v průmyslu
krůčky.
Dvě
na
doháněla
velké
mocno sti
Britské impérium a USA zaujímaly v obchodních statistikách přes 50%
argentinského
zahraničního
obchodu,
coţ
se
ukázalo
jako
nepoch ybn á slabost Argentin y zejména ve 30. letech, kd y Velká Británie se zdráhala odebírat argentinské maso a dávalo nepokrytě přednost sv ým d ominiím a ani Spojené stát y v ţádném případě nehodlal y poškodit své farmáře, kd yţ Hooverova přijala
roku
sazebník.
1931
Nevhodnou
argentinské
protekcionistický se
společnosti,
ukázala
Hawley-Smoothův
do
kdy většina
administrativa
budoucna populace
b ýt ţila
i
celní skladba
v největších
městech a zhruba třetina ob yvatel pak v Buenos Aires, naz ývaném Paříţí Latinské Amerik y. Naproti tomu ve venkovských oblastech zůstávala velká moc v rukou místní oligarchie, v ýjimkou neb yl y ani latifundie
přesahující
300
ha.
Citelně
zde
scházelo
provedení
pozemkové reformy. Není se pak čemu divit, ţe pozice pak získali takoví demagogové jako Perón, neboť konzervativní autoritativní vláda mu svou politikou doslova vydláţdila cestu. Argentina
b yl a
jiţ
o
70.
let
19.
století
především
zemí
přistěhovalců, já si všímám jak problému migrace do této země všeobecně, tak i osudu některých z nich. Práce se více zab ývá děním ve 30. letech z prostého důvodu, ţe politické zprávy pro léta 20. jsou kusé a neúplné, coţ lze zčásti přičíst na vrub postupnému formování agendy nově vzniklého československého státu. Mám-li ve stručnosti shrnout, tak Československo neb ylo pro Argentinu zdaleka bezv ýznamnou zemí, jak b y se mohlo zdát. Jiţ proto
ne, ţe
v meziválečném
období
patřil
proud
přistěhovalců
z něj k početně nejv ýznamnějším a ve 30. letech, kd y se v důsledku imigračních
omezení
téměř
zastavil 148
příliv
migrantů,
rostla
i
vzájemná
obchodní
v ýměna
a
ČSR
dokázala
ve
statistikách
zaujmout i místo v první desítce, coţ vzhledem ke vzdálenosti a neex istenci přímého námořního spojení, neb yl špatn ý v ýkon. Na druhé straně je třeba vidět, ţe Československo ustupovalo ze sv ých obchodních pozic v Evropě pod tlakem nacistického Německa a nové
hledalo
obchodní
československé z úspěchem
trh y.
kolonie
kultivovat
Jako
v ýznamn ý
především bavlník,
v Chacu,
coţ
se kde
dokázali
jevil se
ocenit
počin
podařilo i
v ysocí
argentinští státní představitelé. Poté, co Argentina ve 30. letech začala hrát v ýznamnější roli v mezinárodní politice po vstupu do Společnosti národů, dával zejména argentinský ministr zahraničí Saavedra Lamas najevo úctu a sympatie k Edvardu Benešovi pro jeho práci v SN i v diplomatickém umu. Saavedra Lamas sám se zaslouţil o mírové urovnání konflikt u o Chaco, který je v práci také částečně sledován. Nesporně ukázal diplomatické umění i při své účasti na Panamerických konferencích, kde však zárodky plodné meziamerické spolupráce b yl y záh y v ystřídán y nedůvěrou v politiku velkého souseda na severu, totiţ Spojených států amerických, ač se prezident
Roosevelt
snaţil
postavit
svou
politikou
„dobrého
sousedství“ vztahy mezi americk ým i stát y na zcela novou bázi neţ b yl y
dřívější
diplomacie“.
politika
„velkého
Tak úplně se to
klacku“
či
tzv.
„dolarová
nezdařilo. Diplomová práce byla
pojata tak, ţe měla i okomentovat v poznámkovém aparátu záţitky dvou
Čechů
v Argentině
a
přiblíţit
jejich,
dnes
jiţ
zčásti
pozapomenuté osud y. Bude mi potěšením, kd yţ moje diplomová práce
poslouţí
aspoň
k částečnému
porozumění
vztahům
mezi
Československem a Argentinou v dosud nepříliš exponované době. Oba stát y jsou si totiţ dosti podobné, coţ v yjadřuje konec konců i počet Čechů a Slováků, kteří hledali své štěstí právě v Argentině.
149
Bibliografie Prameny archivní povahy Archiv ministerstva zahraničních věcí v Praze Fond: Politické zprávy Buenos Aires ročníky 1920 -1939
Prameny literární povahy Čech-Vyšata, František: Patnáct let v Jiţní Americe I-III., Praha 1927 Kod ýtková, An na: 21 let v Argentině, Praha 1951
Encyklopedie a internetové zdroje Opatrn ý, J osef: Amerika v proměnách staletí, Praha 1998 Všeobecná encyklopedie Universum, Praha 2003 Www.wikipedia.org
Literatura Bethell, Leslie: The Cambridge history of Latin America volume VIII, Cambridge 1991 Čapka, František: Dějiny zemí Koruny české v datech, Praha 1999 Chalupa, Jiří: Dějiny Argentiny, Uruguaye a Chile, Praha 2002 Němeček, Jan, Soumrak a úsvit československé diplomacie , Praha 2008 Průcha, Václav: Hospodářské a sociální dějiny Československa 1918 – 1992, I. Díl: 1918 – 1945, Brno 2004 Rendina, Claudio: Příběhy papeţů, Praha 2005 Tobler, H. W., Bernecker, W. L.: Handbuch der Geschichte Lateinamerikas, Bd. 3, Lateinamerika im 20. Jahrhundert, Stuttgart 1996 150
Vaculík, Jaroslav: České menšiny v Evropě a ve světě, Praha 2009
Články Dubovick ý, Ivan: La política emigratoria de Bohemia en relación con. Argentina, Ibero -Americana Pragensia 1989, 1990 Opatrn ý, J osef: La emigración Checa a América Latina, Ibero Americana Pragensia – Supplementum 8/2000 Opatrn ý, J osef: Propaganda y contrapropaganda en los asuntos migratorios. Informaciones para los emigrantes en los textos de Ferdinad Missler, Ferdinand Klindera, František Čech -Vyšata y Anna Kod ýtková, Ibero -Americana Pragensia -Supplementum 13/2004
151