Bolyai Farkas Elméleti Líceum Marosvásárhely
Megalehetıségek a nanovilágban Bartha Beáta és Lırincz Kincsı-Zsófia Felkészítı tanár: Szász Ágota-Judit Mentor: Tamáska István TUDEK 2010 Tartalomjegyzék I
Nanotechnológia.............................................................................................................. 2 I.1
A nanotechnológia fogalma ....................................................................................................................2
I.2
Megvalósítások .......................................................................................................................................3
II Fotonikus kristályok ....................................................................................................... 4 II.1
Fotonikus kristályok elmélete .................................................................................................................4
II.2
Elıfordulásuk a természetben .................................................................................................................5
II.3
Gyakorlati munkánk................................................................................................................................5
II.3.1
Opál elıállítása...................................................................................................................................5
II.3.1.1
Optikai mikroszkópos mérések .....................................................................................................6
II.3.1.2
Elektron mikroszkópos mérések....................................................................................................6
II.3.1.3
Atomerı mikroszkópos mérések ...................................................................................................6
II.3.1.4
Spektroszkópos vizsgálat...............................................................................................................6
II.3.2 II.4
Inverz opál elıállítása.........................................................................................................................7 Önszervezıdı nanostruktúrák.................................................................................................................7
II.4.1
Rugó-tömb típusú modellek ...............................................................................................................7
II.4.2
Száradás során kialakuló törésmintázatok..........................................................................................8
III Megalehetıségek ............................................................................................................. 8 IV Felhasznált irodalom....................................................................................................... 9 V Melléklet .........................................................................................................................10
I Nanotechnológia A nanotechnológia napjaink egyik legnépszerőbb tudományága, amely a fizika terén már jelentıs változásokat hozott. A törpe méretek világa nemcsak a tudósok figyelmét ragadta meg; az egyre bıvülı kutatások és eredmények arra késztettek bennünket, hogy mi is megismerkedjünk ennek fogalmával. Lázasan hozzáláttunk az információszerzéshez, azonban hamarosan rá kellett jönnünk, hogy a nanotechnológia fogalma sokkal bonyolultabb és összetettebb, mint mi gondoltuk. Ez a valóban új tudományág az élet szinte minden területén alkalmazható és minden tudományból tartalmaz valamit, teljes kiismerése ezért szinte lehetetlen. Ennek következtében, egy általános kép kialakítása után törekedtünk csupán egyetlen területére fókuszálni a figyelmünket, ami nem más, mint a fotonikus kristályok tanulmányozása. Dolgozatunk tehát röviden bemutatja a nanotechnológiát általánosabb keretek között, illetve a fotonikus kristályok elméletét, gyakorlati munkánkkal bıvítve.
I.1 A nanotechnológia fogalma A tudományok körében oly divatos nanotechnológia, annak ellenére, hogy csak néhány évtizedes múlttal rendelkezik, máris nagy port kavart a tudományok körében. A miniatürizáció területének fontosságát többek között az magyarázza, hogy az emberiség létszáma és az abból eredı energiagondok elkerülhetetlenné teszik valamennyi termelésifogyasztási folyamat újragondolását. Ahhoz, azonban, hogy pontosan megértsük a nanotechnológia jelentıségét, fontos megismerkedni a nano + technológia szóösszetétel eredetével, és megvizsgálni ezen tudomány újításainak szerepét a társadalomban. A nanosz görög eredető szó, törpét jelent. A Nemzetközi Mértékegység Rendszerben (SI) a nano- elıtag azt jelenti, hogy az utána következı mértékegység az alapegység egymilliárdod része. Így a nanométer egy olyan parányi hosszúságot jelent, amibıl egymilliárd tesz ki egy métert. Ha mindennapi tapasztalataink világába szeretnénk érzékelni ezt az arányt, akkor azzal vethetjük össze ahogyan az 1 cm aránylik a 10000 km-hez (1.ábra). A technológia, egy ismerıs fogalom, a Magyar Értelmezı Kéziszótár szerint: „a gyártási folyamat elmélete és gyakorlata”. A nanotechnológia azonban nem csupán a parányi dolgok gyártásának tudománya, hanem egy gyökeresen más technológia, amelynek vezérelvei alapjaiban térnek el az úgymond klasszikus technológiákétól. A klasszikus technológiák az elsı ıskori szerszám elıállításától napjaink integrált áramköréig a „kifaragás” elvet alkalmazták, tehát egy nagyobb darab nyersanyagból a „felesleg” eltávolításával állították elı a kívánt javakat. A nanotechnológia különlegessége azon alapszik, hogy atomonként próbálja összerakni a dolgokat – gyakorlatilag veszteségek nélkül –, tehát termékei nem alakíthatóak ki kifaragás útján. Ebben az értelemben a nanotechnológia magában foglalja a 100 nanométernél kisebb skálán szervezett anyag létrehozását, precíz kezelését és tervszerő elrendezését, mérését és modellezését, más szóval, azokat a folyamatokat amelyek lehetıvé teszik, hogy a molekulákat egyenként oda helyezzük, ahova és amikor akarjuk, azért, hogy segítségükkel megvalósítsuk az elıre eltervezett mőködést[1]. Az ilyen kicsi méretek világában azonban az anyagok viselkedése megváltozik, tehát furcsa, újszerő tulajdonságokra tesznek szert, amelyeket csak ritkán láthatunk elıre már meglévı ismereteink alapján. Ilyen például az, hogy a nanokristályoknak kisebb lesz az 2
olvadáspontjuk, az elemi cella-állandó értéke csökken a kevés felületi atom miatt, megszőnhet a ferromágneses és ferroelektromos tulajdonság, illetve katalitikus hatás alakulhat ki (pl. az arany nanokristályként katalitikusan aktív lesz)[2]. A szokatlan tulajdonságok megnyilvánulásának tulajdonképpen két fizikai oka van. Köztudott, hogy a testek felületén elhelyezkedı atomok másként rendezıdnek el, mint a tömbi társaik, azonban a nanomérető anyagok esetében a felületi/tömbi atomok számának aránya megfordul ahhoz képest, ami a makroszkópikus világban megszokott. Ugyanakkor a 10 nm körüli méretek összemérhetık az elektronok szabadút hosszával, ezért figyelembe kell venni a kvantumos hatásokat, tehát az elektronszerkezet módosulhat [3]. Természetesen, a kémiai és biológiai hatások is változnak, tehát a nanotechnológia nem sorolható be egyetlen szaktudomány területére, ugyanis itt a fizika, kémia és biológia határai egyre inkább összeolvadni látszanak. Az új utak keresésében szinte minden természettudomány összefogására szükség van a számítástudománytól kezdve a fizikán, kémián át az élettudományokig és a védelmi kutatásokig, azaz az egyik leginkább multidiszciplináris tudományterület jött létre.
I.2 Megvalósítások A törpe méretek világa nem új felfedezés, valójában több ezer éves történelemmel rendelkezik. I.e. 400-ban Democritus már tudta, hogy az atomok a látható világ építıkövei. A 20. századig ez a megállapítás elegendı volt a tudósok számára, azonban, amikor Einstein 1905-ben megállapította, hogy egy cukor molekula 1 nm, felébredt a kutatók érdeklıdése a mikrovilág iránt. Így 1974-ben Norio Taniguchi bevezette a nanotechnológia fogalmát és 1981-ben a Binnig & Rohrer már megépíti az elsı STM berendezést, avagy közismertebb nevén az alagútmikroszkópot (2. ábra). A leghajmeresztıbb megvalósítások azonban Richard Feynman-nak köszönhetıek, aki díjat ajánlott az elsı 1/64” mérető mőködı motor megépítıjének, valamint annak, aki képes egy enciklopédia tartalmát egy gombostő fejére felírni. 1960-ban William McLellan elkészítette a motort, és 1985-ben Thomas Newman ebeam litográfiával leírta Dickens egyik regényének elsı oldalát 6,25 mm2 területre, mindössze 50 nm széles betőkkel. Azóta Japánban létrejött egy emberi vörösvértest mérető bika (10 mikrométer hosszú, 7 mikrométer széles), valamint a világ legkisebb gızgépe, 5 mikronos dugattyúkkal, és egy mikro-zár is [2]. 1947-ben John Bardeen és Walter Brattain a Bell Laboratóriumban elkészítették az elsı germánium tranzisztort, amely mőködött december 23án ugyanazon évben, és amiért 1956-ban Nobel-díjat kaptak (3. ábra). Ugyancsak nagy felfedezésnek számít a szén nanocsı, amely egy egészen új fejezetet nyitott meg a nanotechnológiában. A szén nanoszerkezetek családjának elsı tagját, az 1 nm átmérıjő fullerént (C60) 1985-ben mutatták ki Sir Harry Kroto és munkatársai, majd 1996ban Nobel-díjat kaptak érte. A család következı tagját, a szén nanocsövet 1991-ben fedezte fel Sumio Iijima kisnyomású He légkörben létrehozott egyenáramú elektromos ívben elıállított fullerén "koromban". Ezek a felismerések további kutatások egész sorozatát indították el, amelyek rövid idı alatt világszerte sok ezer kutató figyelmét magukra vonták. A legnagyobb érdeklıdés a szén nanocsövekhez kapcsolódik, melyeknek ígéretes elektromos és mechanikai tulajdonságai számos területen alkalmazhatók. A különleges nanoszerkezet szilárdsága százszorosa a megfelelı mérető acélszálnak, míg tömege csupán hatoda az acél tömegének. Az egyfalú szén nanocsı tulajdonképpen egy tökéletes hengerré tekert egyetlen atom vastag grafitréteg, melynek átmérıje egy nanométer, míg hossza több mikron is lehet. A többfalú szén nanocsı körkörösen egymásba helyezett egyfalú szén nanocsövekbıl áll, melyek között a távolság megegyezik a grafitrétegek közötti távolsággal (0,34 nm)[1]. A szén nanocsövek szerves részét képezı grafén felfedezése Andre Geim és Konstantin Novoselov 3
orosz kutatóknak tulajdonítható, akik munkájuk publikálása után hat évvel, 2010-ben elnyerték a fizikai Nobel-díjat (4. ábra). Mindezek mellett számos teljesen új innováció robbant be a technika világába, például a Luxterra cég által kifejlesztett chip, amely az adatátvitelhez az elektronok helyett optikai vezetıt, valamint fotonokat használ, ezáltal a hagyományos félvezetıknél körülbelül tízszer gyorsabb sebességgel mőködik. Egy másik rendkívüli fejlesztés a funkcionalizált (=különféle molekulák csatolása a szén nanocsövek felületéhez, melyek lehetıvé teszik a szén nanocsı más anyaghoz való kötıdését) szén nanocsövek elıállítása, melyek segítségével olyan vezetı mőanyagot lehet létrehozni, amely szigeteli az elektromágneses hullámokat. Ez nemcsak a kémkedést képes megakadályozni, hanem hadászati célra is fel lehet használni [4]. A kutatók számos megdöbbentı újítást terveztek a közeljövıben is; ezek közé tartozik a „tetoválható” mobiltelefon és számítógép, melyek a bırben kialakított áramkörökkel mőködnének és energiaforrásként biokémiai elemeket használnának. Tulajdonképpen az úgynevezett Okos Por program jövıbeli fejlesztései, amely parányi, érzékelni és egymással kommunikálni képes, fedélzeti számítópéppel felszerelt, napenergiával „táplálkozó” „szemcsék” létrehozását tőzte ki célul; ezek gyakorlatilag kimutathatatlanul „tudósítanak” tetszıleges helyekrıl. Nem kevésbé meglepı az őrlift gondolata sem, ami bár egyelıre még megvalósíthatatlannak tőnik, de a NASA már két kísérletet hajtott végre hagyományos kábelen kibocsátott sulykokkal, és tervezi a különleges szén nanocsı kábel, valamint nanogépek kifejlesztését [1], [5]. A szén nanocsövek mellett egy ugyancsak széles területet lefedı ágazat a fotonikus kristályok tanulmányozása, amelyek „új korszakot nyithatnak a fénytávközlés, és szélesebb értelemben a fotonika területén.” (Hírközlési és informatikai tudományos egyesület)
II Fotonikus kristályok II.1 Fotonikus kristályok elmélete A fotonikus kristályok olyan periodikus térbeli szerkezetek, amelyeknek 1, 2 vagy 3 dimenzióban ismétlıdı elemi cellamérete a mikrométeres (10-6m) tartományba esik (5. ábra). Az ilyen kristályszerő szerkezetekben a fényhullám ahhoz hasonlóan viselkedik, mint az elektronhullámok az atomi periódusú kristályokban, ahol a cellaméret 10-10m (Å) tartományba esik. Az elsı ilyent Eli Yablonovitch, a Kalifornia Egyetem professzora készítette el 1990-ben (6. ábra). A kvantumfizika a szilárd testek elektromos viselkedését az úgynevezett sávelmélettel értelmezi: eszerint az elektronok lehetséges energiaértékei az atomi periódusú kristályokban sávokba rendezıdnek. A tiltott sáv létrejötte az elektron hullám-természete alapján azzal magyarázható, hogy a periodikus kristályszerkezetet alkotó atomokon szóródó elektronhullámok bizonyos energiaértékeknél kioltják egymást. Mivel a fotonok szintén leírhatók részecskehullámként, elvileg számukra is készíthetı olyan periodikus kristályszerkezet, amelyben a szórt fotonhullámok úgy interferálnak egymással, hogy bizonyos fotonenergiák tiltott sávba kerülnek. Fehér fénnyel megvilágítva színesek, amely szín nem fényelnyelésen alapszik és nem is színanyagok okozzák, hanem úgynevezett “fizikai szín”. Ennek az a feltétele, hogy a rácsállandó (d) a fény hullámhosszával (λ) összemérhetı nagyságrendő legyen. A Bragg-törvény értelmében 2·d·sinθ = n·λ, azaz ha 400 nm < λ< 700 nm, akkor 200 nm < d < 350 nm (7. ábra).
4
A fotonkristályok bizonyos fajta felhasználási lehetıségei a félvezetıkkel való hasonlatosság alapján érthetık meg. A félvezetık tulajdonságai nagymértékben befolyásolhatók szennyezı atomok bevitelével. Ezek szerepe az, hogy a tiltott sávban betölthetı energiaszinteket hoznak létre, így ezeken a „lépcsıkön” keresztül az elektronok a vegyértéksávból könnyebben juthatnak el a vezetési sávba. A fotonkristályokban hasonló szerepet tölthetnek be a különféle rácshibák, diszlokációk. A tökéletes fotonkristály a tiltott sávjába esı frekvenciájú fotonokat nem engedi át. De ha például az egyébként tökéletes fotonkristályba egy vonalhibát visznek be (8. ábra), akkor az már úgy mőködik, mint egy hullámvezetı. A vonalhiba mentén az egyébként tiltott frekvenciájú fotonok is terjedhetnek [6].
II.2 Elıfordulásuk a természetben A kutatók csak az 1800-as évek vége fele kezdték alaposabban tanulmányozni, a fotonikus kristály megnevezést hivatalosan elıször 1987-ben alkalmazták, viszont a természet ezeket a komplex struktúrákat évmilliók óta ismeri. Ilyen kristályok elıfordulnak az élıvilágban is (9. ábra) tengeri állatok, rovarok szervezetében, erre talán a leglátványosabb példa az egyes lepkefajok megjelenése. Gyönyörő színük csak részben tulajdonítható a bennük található pigmenteknek (ezek a felelısek a barna, fekete, sárga és piros színért), az igazi csillogást különös szárnystruktúrájuknak köszönhetik (kék, ibolya, zöld). A szárnyat borító pikkelyek felsı felülete nagyon komplex, háromdimenziós szerkezet, hosszanti gerincek és kereszt-bordák mikrocellákat, ablakokat képeznek (10. ábra). A pikkelyek színe attól függ, hogy mi található a mikrocellák belsejében. Egy másik elıfordulás a geológiai szempontból nagyon érdekes, opálnak nevezett ritka féldrágakı, ami hidrotermális folyamatok során kivált, alaktalan SiO2xH2O formájában van jelen (11. ábra). Leggyakrabban Ausztráliában és az amerikai Nevada-ban fordul elı, fıbb lelıhelyei közé tartozik Szlovákia, Magyarország, Indonézia, Etiópia, de a NASA kutatói 2008-ban közölték, hogy már a Marson is találtak [7].
II.3 Gyakorlati munkánk
II.3.1 Opál elıállítása A természetbıl inspirálódva mára már mesterséges úton is hozzájuthatunk ezekhez a gyönyörő kövekhez, az ülepítés vagy függıleges lerakódás módszerét használva. Gyakorlati munkánk során mi is megpróbálkoztunk az elıállítással, az utóbbit alkalmazva. A tevékenység a Mőszaki Fizikai és Anyagtudományi Kutatóintézet egyik laboratóriumában zajlott. Elsı lépésként elıkészítettük a minta “talajaként” szolgáló üveglapokat. Miután egy éjszakán keresztül krómkénsavban álltak, lemostuk ıket ultratiszta vízzel, hogy minden lehetséges szennyezıdést eltávolíthassunk. Az alapanyagot vízben szuszpendáltatott polisztirén gömbök képezték, melyekbıl több méret is rendelkezésünkre állt. Különbözı mintákat készítettünk, 190, 220 és 240 nanométer átmérıjőeket használtunk fel. A vizes szuszpenziókat hıálló edénykékben készítettük el, majd mindegyikükbe belehelyeztünk két-két üveglapot úgy, hogy ezek alsó szélei az edény alján középen 5
találkozzanak, a felsı széleik pedig az ellentétes falakon támaszkodjanak. Az edényeket egy nagy teljesítményő kemencébe helyeztük, amit 2°C/perc alatt 300°C-ra fölfőtöttük, majd 300°C-on 3 órát hagytuk mőködni. Ezt követıen ugyancsak 2°C/perc alatt 550°C-ra emeltük a hımérsékletet, így a kemence még 8 órán keresztül üzemelt. A főtést kikapcsolva, hagytuk a mintákat kihőlni. A víz párolgásának következtében a gömböcskék lerakódtak az üveglapok felületére. A folyamat segítségével sikerült néhány száz bogyórétegnyi, azaz pár száz mikrométeres vastagságú, háromdimenziós fotonikus kristálynak számító opált elıállítani (12. ábra). Ezt követte a minták alapos vizsgálata, mely során különbözı segédeszközöket használtunk: optikai mikroszkópot, elektron mikroszkópot, atomerı mikroszkópot és spektroszkópot.
II.3.1.1
Optikai mikroszkópos mérések
Vizsgálódásunk során a minták reflexiós és transzmissziós képét egyaránt megnéztük 2,5-tıl 50-szeres nagyításokig kiterjesztve. Ezalatt fotókat is készítettünk, melyeket késıbb gömbátmérı és nagyítás szerint csoportosítottunk, ezek két leglátványosabb példánya a 13. és 14. ábra.
II.3.1.2
Elektron mikroszkópos mérések
Mivel az optikai mikroszkópok esetében a fény hullámhossza a nagyítás lehetıségét jelentısen korlátolja, ezért következı lépésben a mintánkat pásztázó elektron mikroszkóppal (SEM) vizsgáltuk, így sikerült még 104-szeres nagyításban is tiszta képet kapni (15-16.ábra). Ezen jól kivehetık az opált alkotó gömbök, melyek a lecsapódás során szabályos struktúrákba szervezıdtek.
II.3.1.3
Atomerı mikroszkópos mérések
Az atomerı mikroszkópban egy nagyon vékony (a csúcsán egyetlen molekulányi) tő pásztázza végig a tıle csupán néhány angströmnyi (egy angström egyenlı 10-10 méter) távolságban lévı mintát, és a mőszer a tő, illetve a vizsgált atomok között fellépı lokális kölcsönhatást (vonzerıt) méri. Mivel az ébredı kölcsönhatások a tő és az atomok közötti távolságra (azaz áttételesen a molekulaszerkezetre) is utalnak, az eljárás alkalmas a molekulák lefényképezésére is. Ilyen mőszerrel nekünk is volt alkalmunk vizsgálódni, az MFA jóvoltából. A minta háromdimenziós modelljén kivehetık az opált alkotó gömbök (rücskös felület), a nagyobb dudorok pedig a kristályszerkezet hibái (17. ábra). Emellett egy keresztmetszeti képet is készítettünk (18. ábra), melyen megmértük 5 egymás melletti gömb külsı pontjai közti távolságot.
II.3.1.4
Spektroszkópos vizsgálat
Az opál optikai tulajdonságait nagyban befolyásolja az alapul szolgáló gömbök mérete, a különbözı minták más-más módon verik vissza, illetve engedik át a fényt, ezért megvizsgáltunk ıket spektroszkóppal is. A 19. ábra grafikonján látható, hogy a refexiós maximumok és transzmissziós minimumok a rácsállandó duplájával megegyezı hullámhosszaknál alakultak ki. Ez a megfigyelés is utal az alkalmazott gömbök méretére.
6
II.3.2 Inverz opál elıállítása Miután a hagyományos opál mintáink vizsgálata lezajlott, megkíséreltük az inverz opál elıállítását is, amely tulajdonképpen szilíciumvázba ágyazott légbuborékkristály (20. ábra). Az egyik kristályrétegre TEOS, etanol, víz és sósav keverékét csepegtettük (6ml tetraetil ortoszilikát + 4ml etanol + 3ml desztillált víz + 1ml HCl), majd újból hıkezelésnek vetettük alá. A TEOS vízzel reagálva a HCl és etanol katalizátorok jelenlétében Si-O-Si kötéseket alakított ki, ami polimerszerő hálózatot eredményezett. Ez hıkezeléssel szilíciumoxiddá (SiO2) alakítható. Az így kapott minta, valószínőleg a kemence hıfokának téves beállítása miatt sajnos nem felet meg elvárásainknak, ezért csak optikai mikroszkóp alatt vizsgáltuk (21. ábra). A kristály elıállítása során egy nagyon érdekes folyamatra lettünk figyelmesek. A vizes szuszpenzióból kicsapódott gömbök az üveg felületén nem véletlenszerően, hanem szabályos struktúrákat kialakítva rendezıdtek. A jelenség megfigyelése további elméleti kutatásra késztetett minket, mely az önszervezıdı nanostruktúrák megértésében állt.
II.4 Önszervezıdı nanostruktúrák A nanostruktúrák elıállításának egyik módja az alulról történı építkezés, amely történhet olyan stabil építıelemekbıl, mint a molekulák, vagy akár a nanogömbök. Ezek elıállításának egyik akadálya, hogy az itt szerepet kapó adhéziós és kohéziós erık miatt a nanovilág nagyon furcsán viselkedik. Ezt úgy kell értenünk, hogy ha bármilyen eszközzel megpróbáljuk összerakni a nanoszerkezeteket, az építıelemek inkább az eszközünkhöz ragadnak, mintsem oda kerülnének, ahova szeretnék. Ezért olyan nanostruktúrákat kell tervezni, melyek közvetlen emberi beavatkozás nélkül, önszervezıdı módon alakulnak ki. Éppen ebbıl a meggondolásból kiindulva néztünk utána az önszervezıdı nanostruktúrák kialakulásával kapcsolatos elméleti kutatásoknak és ezek számítógépes modellezésének [8]. Az önszervezıdı rendszerek esetén is alkalmas rugó-tömb típusú modellt elsınek Burridge és Knopoff 1976-ben tette közzé [9]. Azóta a modellt felhasználják a földrengések modellezésétıl, a ferromágneses anyagok mágnesezési folyamatának, a száradó granuláris anyagok töredezéseinek (sár, agyag, festékréteg, só sivatag), valamint a nanogömbrendszerek mintázatképzıdéseinek a leírására.
II.4.1 Rugó-tömb típusú modellek Az alapmodell alkotóelemei a különbözı alakú tömbök és az ezeket összekötı rugók. Ha egy testet egy rugó segítségével húzunk, akkor a rugó egy ideig nyúlik, majd amikor a rugóban fellépı rugalmas erı nagyobb lesz a test és a felület közti tapadási súrlódási erı maximális értékénél, a test megcsúszik, és egyenes vonalban elkezd mozogni. Bonyolódik a helyzet, ha több testet helyezünk el egymás mellé, és ezeket rugóval kötjük össze, valamint a testeket más rugók segítségével egy, a testek fölött levı laphoz rögzítünk. Ebben az esetben, ha a testek fölötti lapot egyenletes sebességgel húzni kezdjük, akkor egy ideig a testek nyugalomban maradnak és csak az ıket a lappal összekötı rugók nyúlnak meg. Ha hirtelen az egyik test megcsúszik, akkor ez egy lavina-szerő jelenséget idéz elı a rendszerben, ugyanis magával rántja a közvetlen szomszédjait, azok az ı szomszédjaikat és így tovább. Az itt leírt folyamat tipikus példa egy kritikusan önszervezıdı folyamatra. 7
II.4.2 Száradás során kialakuló törésmintázatok Tanulmányozzuk egy polisztirén nanogömbökbıl készített szuszpenziók száradása során kialakuló mintázatképzıdés modellezését [10]. Ez a modell kétdimenziós, amelyben a tömböket egy súrlódásos felületen elmozdulható nanogömbök jelképezik, valamint a víz hajszálcsövességének hatását a közöttük levı rugók jelentik (22 a. ábra). Az önszervezıdı folyamatot szabályozó erık (22 b. ábra): a rugók hosszával arányos kapilláris erı (Fk), egy Lennard-Jones típusú kölcsönhatási-erı (Fj), valamint a súrlódási erı (Ff). Amennyiben a lemezre ható eredı erı meghaladja a súrlódási erıt, a lemez egy túlcsillapított mozgással csúszni kezd. Ha a mozgás során a rugókban fellépı feszültségek meghaladják a törésküszöb értékét, akkor ezeket eltávolítjuk a rendszerbıl. Ez magyarázza a törésvonal-struktúrák kialakulását, melyek kisebb mérető tömör területeket határolnak el. F. Járai-Szabó és Z. Néda által készített számítógépes szimulációban a feszültségnövelés-relaxáció lépéspárost egymás után többször ismétlik. Itt a száradáskor bekövetkezı feszültségemelést a rugóállandók lépésenkénti növelése jelenti, így a tömbök egy rögzített rugóállandó érték mellet egyensúlyi konfigurációban rendezıdnek. Az így kialakuló mintázatokat a 23. ábra szemléleti, összevetésében a kísérletileg kapott mintázatokkal [11]. A felsı sorban kísérleti, míg az alsó sorban számítógép-szimulációs eredmények láthatók. Az itt bemutatott jellegzetes példák arra engednek következtetni, hogy a modellcsalád alkalmas a jelenségek leírására. Ezt a modellt használva egy elsıdleges képet kaphatunk a nano-dinamikai folyamatokról, és ugyanakkor lehetıség van arra is, hogy a kísérleti úton változtatható paraméterek hatását elemezzük ezeken a gyakorlatban rendkívül fontos szerkezeteken.
III Megalehetıségek Dolgozatunk alapját képezı gyakorlati munkánkat, mely az opál elıállítását és tanulmányozását foglalta magába, nemcsak a gyönyörő látványért találtuk vonzónak, hanem azért is, mert a fotonikus kristályok egy újabb technológiai forradalom küszöbére taszították a tudományt. Noha kísérleti szempontból csak pár évtizedes múlttal rendelkeznek, máris számos technológia területén hódítanak. Egyike a legnépszerőbb felhasználási lehetıségüknek az, amely a „lomha” elektronokat a sokkal „fürgébb” fotonokkal igyekezett felváltani és számukra hasonló környezetet biztosítani, mint amilyen egy félvezetı az elektronok számára. A fotonikus kristályokban a fotonok terjedését tiltott energiasávok létrehozásával befolyásolni lehet – akárcsak a félvezetık elektronjainak mozgását –, mivel ezekben nem tartózkodhatnak fényrészecskék. A félvezetıkbıl éppen a tiltott sáv jelenléte miatt lehetett tranzisztorokat, diódákat, fényemittáló diódákat és lézereket létrehozni, ezért felmerült a kérdés, hogy nem-e lehetne ezek optikai megfelelıjét kifejleszteni? Ilyet mind két, mind három dimenzióban sikerült felépíteni, sıt már a fénnyel hajtott mikrogépek alkalmazása is gyakorlati lehetıség [12]. A számítástechnikában való érvényesülés mellett már a távközlésbe is berobbant, hiszen felmerült a lehetıség, hogy az optikai szálat egy nagyobb hatásfokot ígérı, bıvebb alkalmazási területet lefedı anyaggal helyettesítsék. Ennek következtében kétféle szerkezető 8
mikrostrukúrált szálat állítottak elı, amelyek eltérı mőködési mechanizmussal rendelkeznek. Az elsı típusba azok a szálak tartoznak, melyeknek belsejében a lyukak alkotta szabályos rács közepén hiányzik egy lyuk, és ennek helyét üveg tölti ki. Ennek a törésmutatója jóval nagyobb, mint az ıt övezı fotonikus kristály köpenyé, ezért magába zárva a fényt, tömör mag hullámvezetıként viselkedik és vezetett módust hoz létre. A második típusú szálak belsejében egy kis törésmutatójú szerkezeti hiba található, egy levegıvel telt csı, ami szintén kiváló fényvezetı a levegı-üveg határokon fellépı erıs koherens optikai visszaszórásnak köszönhetıen. Ez nemcsak azért elınyös, mert a levegıs magban átvihetı teljesítmény közel százszor nagyobb, mint a tömör üvegben, hanem azért is, mert fényvezetésnek itt már nincs köze a teljes belsı visszaverıdéshez és nincs az ilyen szálnak kritikus befogadási szöge sem. Az optikai szál bevezetése hatalmas elınyt jelentene a távközlés terén, hiszen segítségével akár kontinensek közötti távolságok is áthidalhatóak lennének, pontos és gyors teljesítménytovábbításának köszönhetıen pedig minimálisra csökkenne a hibavalószínőség. Egy ugyancsak különleges fejlesztés a rugalmas elektronikus papír feltalálása is, amely képes a teljes színspektrum megjelenítésére. Ez akár a képernyıkre is alkalmazható, ugyanis az ezt alkotó fotonikus kristályok lehetıvé teszik, hogy minden egyes képpont saját színt vegyen fel és jelenítsen meg. Bár a színes képek megjelenítése egyelıre fejlesztésekre szorul, már több cég is gyártja az újfajta képernyıt, és néhány éven belül akár piacra is kerülhet a különleges termék [14]. Ezekkel azonban nem zárul le a fotonikus kristályok felhasználási lehetıségeinek halmaza, hiszen az eddigi megvalósítások csupán egy kis hányadot képviselnek a megalehetıségek palettáján. A világ számos országában folynak a kutatások, és egyre több információ kerül birtokunkba, amelyek újabb és újabb ajtókat nyitnak meg, számtalan fejlesztést ígérve.
IV Felhasznált irodalom 1. 2. 3. 4. 5.
http://www.mfa.kfki.hu/int/nano/magyarul/Nanotech-BLP.html www.matsci.uni-miskolc.hu/nanotech/.../nanodiszpergalas-eloadas01.ppt http://www.mfa.kfki.hu/int/nano/magyarul/Fizikai%20Szemle%202003-11.htm http://index.hu/tudomany/trmi070801/ http://www.mfa.kfki.hu/int/nano/magyarul/Nanotechnologia.html http://www.hwsw.hu/hirek/28592/feny-a-gepben--villogo-chipek-mar-jovore-.html 6. http://www.berzsenyi.hu/~dibusz/comenius/praesent/Fotonikus%20krist%E1lyok.ppt 7. http://hu.wikipedia.org/wiki/Op%C3%A1 8. E. Horváth, F. Járai-Szabó, Z. Néda, ETDK dolgozat (2008) 9. R.Burridge, L.Knopff, Bull. Seism. Soc Am 57, 341 (1967) 10. http://atom.ubbcluj.ro/jferenc/nanospheres/ 11. http://atom.ubbcluj.ro/springblock/index.php?menuId=8 12. http://www.origo.hu/attached/20050607kroo_050606.rtf 13. Takács Sándor, Új korszak küszöbén az optikai távközlés c. dolgozat 14. http://www.sg.hu/cikkek/54847/elektronikus_papir_kristalyokbol
9
V Melléklet
1. Ábra 2. Ábra
3. Ábra
5. Ábra
4. Ábra
10
6. Ábra
7. Ábra
8. Ábra
10. Ábra
9. Ábra
11. Ábra 12. Ábra
11
14. Ábra
13. Ábra
15. Ábra 16. Ábra
17. Ábra
18. Ábra
12
19. Ábra
21. Ábra 20. Ábra
22. Ábra
23. Ábra
13