JELENKOR IRODALMI ÉS MŰVÉSZETI FOLYÓIRAT KENYERES ZOLTÁN: Töredék Béládi Miklósról 193 BÉLÁDI MIKLÓS: Időszakok és irányzatok (Az 1945 utáni költészet nemzedéki tagolása, I.) 205
ÁGH ISTVÁN verse 215 NÁDAS PÉTER: Mint a lélegzet vagy a dobbanás (elbeszélés) 217 PARTI NAGY LAJOS versei 227 KALÁSZ MÁRTON: Téli bárány (regény, VI.) 229 PÁLINKÁS GYÖRGY versei 239 ZALÁN TIBOR verse 240 CSORDÁS GÁBOR: Regényes történet (elbeszélés) 241 ARATÓ KAROLY versei 245 ALBERT ZSUZSA versei 246 P. MÜLLER PÉTER: Pécsi színházi esték (M oliére: Nők iskolája, Shakespeare: Hamlet) 247 BÉCSY TAMÁS: Színházi előadások Budapesten (Görgey Gábor három drámája) 251 SZILÁGYI ESZTER ANNA versei 257 CSŰRÖS MIKLÓS: Tükörfolyosó (Takács Zsuzsa verseskötetéről) 258 TAKÁCS ZSUZSA versei 261 * SÁNDOR IVÁN: Kérdező századvég (Utak regényben, esztétikában) 263 CZINE MIHÁLY: Olvasónapló (Tatay Sándor: Hét szűk évtized, Dsida Jenő: Összegyűjtött versek és műfordítások. Tamási Áron: Jégtörő gondolatok) 270
1904
M Á R C IU S
PÁLYI ANDRÁS: Pilinszky János „naplója" 275 RÁBA GYÖRGY: Belia György: Babits Mihály tanulóévei NEMES ISTVÁN: Borbély Sándor: Juhász Gyula 283 VÁRÓCZI ZSUZSA: Csalog Judit: A sötét bárány 285 N. HORVÁTH BÉLA: Vámos Miklós: Zenga zének, Hanyatt-homlok 287 KÉPEK KERESZTES DÓRA rajzai
12,— Ft
204, 214, 216, 238, 244, 256
281
Főszerkesztő SZEDERKÉNYI ERVIN Szerkesztő CSORDÁS GÁBOR
* A szerkesztőség munkatársai CSORBA GYŐZŐ főmunkatárs BERTÓK LÁSZLÓ, HALLAMA ERZSÉBET, PARTI NAGY LAJOS. PÁKOLITZ ISTVÁN *
Szerkesztőség: 7621 Pécs, Széchenyi tér 17. I. emelet. Telefon: 10-673. Kéziratot nem őrzünk meg és nem küldünk vissza. Kiadja a Baranya megyei Lapkiadó V. 7625 Pécs, Hunyadi János út 11. Telefon: 15-000. Felelős kiadó: Braun Károly Terjeszti a Magyar Posta. Előfizethető bármely postahivatalnál és a Posta Központi Hírlap Irodánál (1900 Budapest. József Nádor tér 1.) közvetlenül, vagy átutalással a KHI MNB 215-96162 pénzforgalmi jelzőszámára. Évi előfizetési díj 144,— Ft 84-246 Pécsi Szikra Nyomda - F. v .: Farkas Gábor Index: 25-906. ISSN 0447-6425
KRÓNIKA A SODOBNOST (Jelenkor) c. szlovén irodalmi folyóirat ankétot rendezett a mai költészet kérdéseiről európai költők részvételével. Az 1984. évi első számban Csorba Győző és Ágh István esszéjét és néhány versét olvashatjuk Joze Olaj for dításában. •
IN MEMORIAM BABITS MIHÁLY címmel megjelent a szekszárdi Béri Ba logh Ádám múzeum kiadásában, Vadas Ferenc szerkesztésében az 1983. október 27-én Szekszárdon, majd másnap Pécsen rendezett jubileumi irodalmi est anyaga. Az est műsorát Bertók László állította össze. - Tatabányán kiadták Zsalus-Zajovits Ferenc: Levelek Babitsról c. mun káját. A kötet Dévényi Iván levelezés anyagát tartalmazza a 60-as években ter vezett Babits-emlékkönyv ügyében. * A PÉCSI NEMZETI SZÍNHÁZ február 10-én mutatta be Jordan Radicskov: Zűr zavar c. színművét Vas-Zoltán Iván ren dezésében. - A Pécsi Balett február 18-án három fiatal koreográfus - Lőrinc Katalin, László Péter és Bertrand d'At műveit mutatta be.
A PÉCSI GALÉRIA ez évi kiállítási terve: Február 10-március 4. Pécsi Grafikai Műhely. - Március 9-április 1. Bak Imre, Birkás Ákos, Molnár Sándor és Szirtes János művei. - Április 6-29. Szabó Erzsébet üvegtervező munkái. Május 4-27. Kelle Sándor festőművész kiállítása. - Június 1-24. Francia design. - Június 29-július 29. Rajz/Drawing '84. - Augusztus 3-26. Major Kamill festőművész (Párizs). - Szeptember 2 30. VIII. Országos Kerámia Biennálé. Október 5-28. Farkas Ádám szobrai. November 2-25. Gruppe Plus (Lipcse). - November 30-december 31. Bohus Zoltán és Lugossy Mária üvegtervezők munkái. *
A KAPOSVÁRI CSIKY GERGELY SZÍNHÁZ február 10-én mutatta be Spiró György: A kert c. drámáját Babarczy László rendezésében. •
KÉSŐ SZÜRET címmel megjelent Donászy Kálmán válogatott verseinek kö tete a szerző kiadásában. *
* PÉCZELY LÁSZLÓ EMLÉKÉNEK ajánlja „Az idő és hírnév" - Zrínyi há rom epigrammájának ritmikája c. tanul mánykötetét az MTA Verstani Munkabi zottsága. A kiadvány az 1981 decembe rében rendezett vitaülés anyagát tartal mazza.
E számunk rajzait KERESZTES DÓ RA készítette. 1953-ban született Buda pesten. Tanulmányait az Iparművészeti Főiskola typo-grafika szakán végezte. Elsősorban könyvillusztrálással foglalko zik, de rajzfilmet is készít. A Múzsák c. múzeumi magazin képszerkesztője. Bu dakeszin él.
KENYERES
ZOLTÁN
TÖREDÉK BÉLÁDI MIKLÓSRÓL 1964 augusztusában kerültem az Irodalomtörténeti Intézetbe. Munká ba állásom első napján a Szabolcsi Miklós szobájába vezető ajtótól balkéz felé, egy kis dohányzóasztalka mellett két férfiú ült elmélyült hallgatásban. Akkor még nem tudtam, hogy a csönd éppoly meghitt viszony lehet két em ber között mint a lázas beszélgetés és éppúgy nem illik megzavarni, ezért ké retlenül, hogy ne mondjam bárdolatlanul odaléptem hozzájuk és bemutat koztam. Fölemelkedtek ültükből hogy kezet nyújtsanak, az egyikük csak emel kedett, emelkedett, már azt hittem, meg sem áll míg fejével a mennyezetet el nem éri, de közben már mosolygott és mondta a nevét: Czine Mihály. A má sik - akinek az arca első pillanatban a színész Bitskey Tiborra emlékeztetett - kelletlenül dörmögött valamit, s csak azért értettem meg, hogy „Béládi M ik lós” , mert akkor már egy ideje érzékenyen figyeltem erre a névre. Történt néhány évvel korábban, még egyetemi hallgató koromban, hogy az egyik szerkesztőségben visszaadták egy cikkemet. Megdöbbentem. Mun kám tökéletességéről meg voltam győződve: egy amerikai tárgyú tanulmánykötetről írtam s a húszévesek fölényével kioktattam a rangos szerzőgárdát, a kötetet gondozó könyvkiadót, és az egész amerikai irodalmat. - Ez így egyszerűen rossz, - mondták. - Nem így kell írni. - Nem így? Hát hogyan? — tettem föl a merőben szónokinak szánt kérdést, mert úgy gondoltam, hogy irályom egyedül üdvözítő voltához nem férhet kétség. Hár man voltak a szobában, kicsit tanakodtak, aztán azt válaszolták, hogy fi gyeljem ezentúl B. Nagy Lászlót és Béládi Miklóst. E két nevet említették. B. Nagy László írásait már ismertem akkor, s a korommal járó kötelező tiszteletlenség dacára nagyra becsültem. De ki az a Béládi? Vérig sértve mentem be a könyvkiadóba, ahol azon a nyáron dolgoztam, és sietve elpa naszoltam a velem történt méltánytalanságot. Együttérző szavak helyett azonban inkább még kiegészült az oktatás. Béládi? Bennem van a hiba, ha nem ismerem. Elmeséltek ugyan egy azóta már regényben is szereplő epizódot az életéből, de az anekdota - és a belőle áradó kajánság? irigység? - csak nyomatékosította a szakmai illetékességét dicsérő véleményt. *
1 3 JELENKOR
193
Az azóta eltelt évek folyamán mindig tapasztaltam ezt a judiciumának szóló különös megbecsülést. Az írókra és irodalmárokra mesterségesen ket tészakított irodalmi életben senki nem vonta kétségbe szavának hivatotttságát, ami magasabb szellemi érték az egyszeri és esetleges vitaigazságok nál. És többet ér minden hivatalosan adományozható rangnál, címnél és ki tüntetésnél: a szellem mélyen gyökerező és természetesen kialakult köztár saságában semminek nincs nagyobb tekintélye a megszólalás érvényességé nél. Nehéz és csaknem reménytelen megmagyarázni, hogy mi üti egy írás műre a hitelesség pecsétjét. Mert nem a betöltött pozíció teszi, nem is pusz tán az okfejtés logikája, nem a tárgyismeret bősége és mégis mindenki rögtön megérzi az illetékesség és hitelesség félreérthetetlen jegyét akár lírai verset, akár regényt, akár esszét és kritikát olvas. Ebben a tekintetben nincs is különbség a műfajok között és csak azt lehet mondani, hogy a művésze tekkel foglalkozó tudományok bensőbb és kölcsönösebb viszonyban vannak vizsgált tárgyukkal mint a többi tudománnyal, noha kapcsolatuk azokkal sem kevés. Az egyik választóvonal közöttük éppen az, hogy a többi tudo mányban jó szakember lehet bárkiből, aki fogékony, aki megfelelő tudásra tesz szert és szakszemen műveli tárgyát, az irodalomtörténetben és kriti kában ez kevés: itt szükség van mindehhez ráadásul az illetékességnek arra a nehezen megmagyarázható összetételű sugárzására, amit judiciumnak ne veznek. Béládi Miklós judiciumos ember volt. A judicium ritkán megadatott lelki minőségi tényező, mégis tévedés volna azt képzelni, hogy a szellemi életben a judiciumos embereknek csak irányító és befolyásoló szerepük van. Ez mégcsak nem is okvetlenül bontakozik ki. Sokkal többet tesznek ennél: a szellemi életet mindenkor a judiciumos emberek tartják fenn. Ők teremtik meg a vérkeringését, anélkül pedig minden részleteredmény ellenére atom jaira hullik és lassan elpusztul egy kultúra. Ők azok, akik a részek, irányok és mozgalmak alatt az élettel összefüggő nagy egészet és egységet látják és érzékelik. Ők tartják épségben a folytonosság szálait, persze nem valami féle maradi hagyományőrzés nevében, hanem az új kezdeményezéseket pár tolva. Mély belső indítékul működött nála is mindig az a törekvés, hogy azt fejtse ki a jelenségek beláthatatlannak tetsző halmazából, ami a részeket egésszé képes összekapcsolni. Ha most utólag alaposabban megvizsgáljuk korai írásait, azt állapíthatjuk meg, hogy kezdettől az irodalom egymást bővítő köreit kutatta. Az Érintkezési pontok címmel 1974-ben megjelent ta nulmánygyűjteménye már bebizonyította, hogy nem egyetlen irány, nem egyetlen fejlődési vonal híve, mint ahogy sokan elkönyvelték, hanem olyan kritikus-irodalomtörténész, aki a modem magyar irodalom egészéért érez felelősséget. Azok közé a kevesek közé tartozott, akik szilárd és kikristá lyosodott világnézettel is örülni tudnak az irodalom sokféleségének és sem mit nem akarnak lenyesni, kitépni, de még elhajlítani sem, aminek tehetsé géről és hivatottságáról meggyőződtek. Pályakezdésétől ösztönzője volt a népi írók legjobb műveiből kiolvasott plebejus szemlélet s az egész husza dik századi magyar irodalom egyik legbecsesebb értékének tekintette a népi mozgalom hagyományát: e hagyomány felől közeledett az egészhez, a ma gyar irodalom teljességéhez. De a szilárdan őrzött szemlélet mégsem irány zatkutatóvá nevelte, hanem arra indította, hogy az egészet vegye birtokba. Már alkatinak, lelki adottságnak is lehetne nevezni a teljességre törek vésnek ezt az állandóan működő igényét, de az igazsághoz hozzátartozik.
194
hogy az utóbbi egy-másfél évtizedben megnövekedett intézeti és egyéb megbizatásai ugyancsak hozzájárultak ennek nemcsak kifejlődéséhez, hanem megvalósulásához is. A Kortársaink című könyvsorozat egyik szerkesztője ként a valódi értékek kiegyensúlyozott számbavételére kellett törekednie, a Nemzetközi Magyar Filológiai Társaságban betöltött pozíciója a hunga rológiai kutatások nemzetközi perspektívájával ajándékozta meg. És még ezek előtt kell említeni A magyar irodalom története 1945-1975 című iro dalomtörténeti kézikönyv szerkesztését. Ez volt leghálátlanabb feladata: menet közben kellett átvennie egy munka irányítását, amelyet kezdettől nem ő koncipiált és amiről előre tudni lehetett hogy az íróérzékenység és a politikai apparátusérzékenység harapófogójában szinte a lehetetlenre vállal kozik az értékközpontú szintézissel. E négy kötetre tervezett munka első megjelent kötetét követő kritikai visszhang többségében szakmai-tudomá nyos tanulság nélkül való volt, mert hiányzott belőle a kritikai illetékessé get megalapozó szellemi szuverénitás. Annál többet okulhatott a megjelenést megelőző hosszú évek különféle - főként politikai-ideológiai természetű zártkörű belső vitáiból: ezek erősíthették meg abban a meggyőződésében, hogy a szellemi élet autonom felelősséggel tartozik önmagáért és nem ha gyatkozhat külső erőkre. E viták tanulsága és persze mindenekelőtt a szer kesztői munka maga erősítette meg az irodalom többfunkciós, sokirányú társadalmi feladataiba vetett meggyőződését is, mint amannak kiegészítő párját. * A most — immáron posztumusz - megjelent tanulmánykötete minder ről bőven és részletesen számot ad. A kötet élén az — a tőle egyébként szo katlanul elvont tételekkel fogalmazó — elméleti tanulmány áll, mely a már említett kézikönyv bevezetőjéül szolgált. Összefoglalásszerűen szögezte le benne kritikusi-történészi gyakorlatának tapasztalatait. „A mű: szabad döntés, egyéni választás eredménye. Keletkezését tekintve, a mű a történeti kötöttségek és az egyéni elhatározások metszéspontján helyezkedik el. (.. .) A létrejött mű annyiban az alkotóegyéniség szabad teremtménye, hogy meg valósulása nem számítható ki előre, megszületése nem vezethető le a külső viszonyokból. Nem állítható, hogy a történelmi kötöttségek a szükségsze rűség erélyével szólnak bele abba, hogy adott pillanatban milyen jellegű alkotás jöhessen létre. A műalkotás esztétikai értékhordozó mivoltában az írói alkotóegyéniség saját individuális döntésének végeredménye. A változó történelemben változatlan tény, mozdulatlan valóság, amelyet az egymásra követő korok irodalomtörténetei különbözőképpen értelmezhetnek, ezek az eltérő szempontú megközelítések azonban soha nem változtatnak azon, hogy a mű önmagában teljes entitás.'' Látjuk, itt is mindjárt fölbukkan a teljesség fogalma mint e gondolatmenet és az egész kötet egyik alapvető eszmei mozzanata. Két egymást ki egészítő értelme van. Jelenti — mint az iménti idézetben — az egyes műalko tások világának önállóságát, öntörvényűen zárt körét és jelenti azt az egé szet, amivé az irodalom fogalmában a művek egymás mellett létező és egy másra épülő sokasága egyberendeződik és rendszert alkot. „Arra a kérdésre tehát, hogy mi az irodalomtörténet tárgya, válaszunkat ily módon foglalhat juk össze: a művek összességeként és az intézmények rendszereként felfo gott irodalom." Mégsem egyszerűen versek, novellák, regények, drámák
195
meghatározhatatlan halmazát kell vizsgálnia az irodalomtörténetnek, ha nem csak az írott műveknek azt a szűkebb körét, melyet méltán illet meg az „irodalmiság" fogalma. „A »művésziség« helyett az "irodalmiság" fo galmával élünk, mely elsősorban az ..írott tárgy., tulajdonságait, ismertetőjegyeit jelöli, és csak másodsorban tartalmaz értékelő mozzanatot.'' Ezt az orosz formalisták óta ismert gondolatot aztán - és itt alaposan oda kell fi gyelnünk szóhasználatára - így hajlítja tovább: „A z irodalmiságot érték jelző tartalommal ruházzuk fel, de elsődlegesen tulajdonságjelzői értelmét emeljük ki s ezáltal az úgynevezett "alkalmazott irodalmat", így korunk iro dalmából például a bűnügyi irodalmat, a krimit és a tudományos-fantaszti kus irodalmat, a sci-fi-t az irodalomhoz tartozó "írott tárgy"-nak tekintjük azzal, hogy ugyanakkor mind a krimit, mind a sci-fi-t általában kirekesztjük a "művészi irodalom" esztétikai értéket elsődlegesen hangsúlyozó kö réből.'' Az irodalomtörténésznek és kritikusnak az irodalom ekként méretezett körét kell szemmel tartania: ez az idézett gondolat lényege. Visszájára for dítva pedig mindjárt mércéül is alkalmazható a kötethez, és az első önként adódó kérdés, mely érdeklődésünket fölkelti úgy hangzik, hogy eleget képes-e tenni ennek a magasra állított mércének ez a történeti-kritikai tanul mánygyűjtemény a maga ugyancsak szuverén világával? Mert puszta tar talomjegyzékével nyilván nem. Nem is lehet elképzelni olyan esszékötetet, mely a névsorolvasás számba menő, témaszerű teljességre igényt tarthatna: az már kézikönyv vagy enciklopédia lenne. Megvalósulhat azonban az iro dalomtörténeti teljesség az értelmező-értékelő szemlélet látóhatárában, pers pektívát érzékeltető képességében, távlatokat mutató gondolataiban, és megvalósulhat a jelenségeket feltáró vizsgálat mélységében, alaposságában, elvszerűségében. Innen nézve pedig a teljesség lángja ott él a kötetben, mint ahogy már régtől ott működött Béládi Miklós egész munkásságában, kriti kusi és irodalomtörténészi tevékenységében, hiszen éppen evvel vívta ki mindnyájunk megbecsülését, sőt — le merem írni a szót - tiszteletét.
Történészi teljesítményének egyik legfőbb titkát abban kell keresnünk, hogy „szenvedélyes jelenkutató" volt. A népi írók mozgalmát, a magyar avantgarde különféle jelenségeit, Németh László és Illyés Gyula életművét, a Magyar Csillag életrajzát avval a kimondatlanul is nyilvánvaló szándék kal mérte föl, hogy milyen megoldásokat rejtenek, milyen előrevivő tanul ságokkal járnak a ma számára. Elvi fegyverzetét nem előföltevésekből ko vácsolta, hanem a sokirányú munka gyakorlati tapasztalataiból alkotta meg. Nem ő akart személyében diadalmaskodni, hanem arra törekedett, hogy vizsgált tárgya, az irodalom legyen győztes. Ebben nem egyszerűen iroda lompártoló indulat játszott közre, hanem a jelenkutatás praktikus célja szab ta meg kritikai módszerét. „A kritikának megértőnek kell lennie. A megér tés sem az elnézéssel, sem a relativizáló mindennel azonosulással nem té vesztendő össze - a mű intenciójának legteljesebb tudomásulvételét jelenti" - írta. Az irodalomtörténész és kritikus munkáját alapvetően abban jelölte meg, hogy értelmező magyarázatot fűzzön megalkotott művekhez és iro dalmi folyamatokhoz. Nem az egyetértéssel azonosított megértést és meg értetést tűzte ki célul, mert nem mondott le a kritikus értékelésről, a nézeteltérést kifejező disputáról, a gyakran nagyon is éles véleménykülönbséget
196
megfogalmazó vitáról, de kiindulásnak mindig azt tekintette, hogy az érte lem és jelentés szálait keresse az eléje került művekben, feltárandó jelen ségekben, elemzésre kiválasztott írói pályaszakaszokban. Volt ebben valami eredendő bizalom az értelmezhetőség iránt, aziránt, hogy igenis föl lehet lelni még a legbonyolultabb szerkesztésű modern irodalmi műveknek is a reális és racionális magját és józan, világos szavakkal közölni lehet. Mondhatnám azt is, hogy Béládi Miklós megátalkodott racionalista volt, amikor az utóbbi időkben már nálunk is kezdett divatba jönni a rejtelmes sejtelmes újmitológizmus és tért hódított a művek emberi-tartalmi monda nivalóját „zárójelbe tevő" újformalizmus (már magában véve is nehezen érthető) szakzsargonja. Vannak akik lenézik nálunk az irodalomtörténészi értelmező munkát, alacsonyabb rendűnek tekintik az apodiktikus értékelő kinyilatkoztatásoknál, a műveket merőben ürügyül felhasználó filozofálás nál és a szerkezettani tipologizálásnál. Mintha szabad volna értékítéletet mondani anélkül, hogy előbb minden erőfeszítést megtennénk a mű belső világának megértésére, mintha bármiféle eredményre vezetne a strukturális összefüggések aprólékos vizsgálata a művek élettel való kapcsolatainak vizsgálata nélkül. Értelmezésközpontú kritikai szemléletével tehát nem is pusztán abban bízott, hogy a modern irodalom minden kísérletező szenve délye magyarázható és értelmezhető, hanem arról is meg volt győződve, hogy van mit magyarázni és érdemes elvégezni az értelmezés munkáját, mert mai irodalmunk tartalomban és mondanivalóban is gazdag. A jelen kutatás hajtotta, az vezette, hogy a művekből és írói pályákból kibontsa azt, ami a jelenre vonatkozik mint mai kérdések történelmi előzménye vagy iro dalmi műhelyproblémák mögött meghúzódó társadalmi jelenség vagy éppen közvetlenül kifejezett szociális gond és társadalombírálat. Mégsem váltak írásai, kritikái és tanulmányai publicisztikai hangúvá és szociológizálóvá. A tartalom kibontását nem merő aktualizálással azono sította, hanem okfejtő magyarázataival megmaradt az irodalom illetékessé gi körén belül. Sőt, azok közé tartozott, akik a műközpontú irodalomtörté netet szorgalmazták. „Végső következtetésül azt vonhatnánk le — írta egy Szentkuthy Miklósról szóló tanulmányában - , hogy új irodalomtörténetet kellene írnunk: a hagyományos fölépítésű irodalomtörténet mellett kísérle tet kellene tennünk a művek irodalomtörténetének elkészítésére is. A mi irodalomtörténetünk a mozgalmakat, eszmeáramlatokat, nemzedékeket, élet műveket képes koherens történeti rendszerbe állítani. Ezek nagy egységek, nélkülözhetetlenek az irodalomtörténeti tipologizálás és csoportosítás szem pontjából, de azzal a veszéllyel járnak, hogy különböző irodalmi, poétikai törekvéseket nivellálnak, olykor még egybe is mosnak. Az ideális irodalomtörténet az lenne, ha a mozgalmak, nemzedékek síkján történő áttekintést követné az írói világértés egyéni jellemvonásaiból kiinduló rendszerezés, amely persze azt vonná magával, hogy jó néhány író nem egy, hanem két helyen szerepelne. Képzeljük el, hogy az eszmeáramlatok, nemzedékek sze rinti csoportosítást követné a művek irodalomtörténetének síkja egy kép zeletbeli irodalomtörténetben. Így előállhatna az a szentségtörő helyzet, hogy Szabó Dezső, Déry Tibor, József Attila, Szentkuthy Miklós, Weöres Sándor kerülne egymás mellé." *
197
Az értelmezésközpontúság egyenes úton vezette el a műközpontúság gyakorlatához - a komolyan vett jelenkutatás viszont megőrizte attól, amit a francia poétikában involutionnak, befelé fejlődésnek neveznek. Az involution azt jelenti, hogy az egyes irodalmi műfajok saját, egyre bonyolul tabbá váló belső problematikájuk irányában fejlődnek tovább, mindinkább bezárkóznak önmagukba és mindinkább saját műhelykérdéseik válnak egye dül kifejezett tartalmukká. Ilyen befelé fejlődés az irodalomkritikát is fe nyegeti az újformalizmus és újpozitivizmus különféle iskoláival. Mivel a művek egyre nehezebben megközelíthetőek és bonyolultabbak, a kritikai munkákban is egyre több szót kap a megközelítési módszer, és az irodalmár egyre kevesebbet beszél konkrétan magukról a művekről és egyre többet értekezik azokról az eszközökről, elemzési metódusokról, melyekkel az iro dalomhoz közelít. Érdemes megfigyelni, hogy a műalkotásközpontúnak in dult kritikai irányok hogyan változtak át fokozatosan minálunk is elméletieskedővé és módszerközpontúvá, hogyan vette át körükben az értelmező elemzés szerepét a kritikai-irodalomtörténeti ismeretelmélet. Érdemes meg figyelni, hogy a művek megismertető értékelését hogyan szorította ki a meg ismerhetőségről szóló filozofálás (pl. az ún. „autentikus olvasat" kérdése) és azoknak az eszközöknek az aprólékos bemutatása, méricskélése, melyek kel alkalomadtán meg lehetne ismerni, föl lehetne tárni az irodalmi művek rejtett sajátosságait. Így állt elő az a már csaknem mulatságos helyzet, hogy az áttekinthetetlenül bonyolultnak rémlő társadalmi valóság kihívásai ra egy még áttekinthetetlenebb és bonyolultabb művészet válaszol, annak titkait pedig egy még annál is bonyolultabb és nehezebb gondolatú kritika próbálja megfejteni. Béládi Miklós bírálatai, esszéi, tanulmányai szerencsésen elkerülték a kritika befelé fejlődésének ördögi körét. A jelenkutató szenvedély, a jelen iránt megnyilvánuló igazi érdeklődés nem engedte meg, hogy szem elől té vessze az élet és a valóság távlatát. Éppen ellenkezőleg: arra törekedett, hogy megvilágítsa, mennyire része és alkotóeleme a művészet a való élet nek, mennyire összefügg a társadalommal még akkor is, amikor lényeges kérdéseket érintő ellenvetéseit fejti ki. Ha nem félnék attól, hogy ma sokan megmosolyogják a szót, azt mondanám, hogy Béládi Miklós tetőtől-talpig realista kritikus volt. Elkerülte a kritikai involution kelepcéjét, nem merült el az irodalomtörténeti módszertan tengernyi vitájában, de mivel a befelé fejlődés a mai irodalom valóságához tartozik, a valóságnak kijáró figye lemmel vette szemügyre. Mindenekelőtt azt a befelé fejlődést, melyen újabb prózánk megy át különféle irányokban Szentkuthy Miklóstól Mészöly Mik lósig és Tandori Dezsőig. Elsőként vett észre és tárt fel ezen a téren fontos jelenségeket. *
Elsőként hívta föl például a figyelmet arra, hogy a mögött az egyéb ként minden rendszeres olvasó által tapasztalt jelenség mögött, hogy az újabb prózairodalomban megfogyatkozott a történetkitaláló mesélőkedv, hogy keve sebb a sodró lendületű elbeszélés és ehelyett a prózai műfajok inkább meg teltek értekezésekkel, esszészerű betétekkel, az író már-már lírai vallomá saival, hosszú sőt gyakran hosszadalmas leíró részekkel, a körülvevő tárgyi világot aprólékosan elemző kis tanulmányokkal, e mögött a jelenség mögött az író mély elbizonytalanodása húzódik meg műfajának kompetenciáját il letően. Történetileg is meg lehet rajzolni ennek a körvonalait. Az 192019$
1930-as években még nem, vagy alig jelentkezik ez az elbizonytalanodás. Az írók túlnyomó többségének akkor még nem okozott gondot az a kérdés, hogy az elbeszélőpróza alkalmas eszköz-e a valóságmegismerés szolgálatá ban. Természetesnek tartották akkor még, hogy a valóság lényegét képes megragadni az, ami történetben elbeszélhető. Az ebbe vetett hit és bizalom az 1940-es évektől kezdődően ingott meg és a móriczi realizmusnak az 1950-es években bekövetkezett bizonyos erőszakolt fenntartása után az 1960-as években és azt követően vált mind általánosabbá ez az írói kétely. Nem a realizmussal szakító irányok stíluskövetelményei játszottak eb ben döntő szerepet ahogy első pillanatban gondolnánk, hanem az írónak éppen az a társadalmi felelőssége működött közre, hogy hiteles, illetékes, kompetens beszámolót adjon arról amit maga körül lát és tapasztal. Béládi ennek a jelenségnek a megragadásával annak kiegészítő párját találta meg, amit a líratörténetben a személyiség válságával szoktak magyarázni. Ahogy a komoly, felelős lírában a formai kísérletezéseket a modern személyiség felfogás átalakulása hajtja előre, úgy ösztönzi a szépprózai műfajok nyelviszerkezeti-technikai útkeresését az, hogy az író szembenéz saját helyzettu datának változásával. Nem tekinti többé magától értetődőnek, hogy az, amit lát és mond, hitelesen megfelel a valóságnak; kételyek merülnek fel benne azt illetően, hogy az ő pozíciójában, az ő szemlélődési-részvételi pontján áll va mértékadó véleményt lehet mondani a világról. A kísérletezések mélyén az igazi kompetencia kiküzdésének és megteremtésének tudatos szándéka dolgozik. Éppen nem a társadalom jobbító törekvéseit keresztezi ez a szán dék, hanem avval egy irányban halad. Megrendült a történet-elbeszélésbe vetett hit. Korábban az író azt kép zelte, hogy elég egy adott helyzetre jellemző történetet találnia és máris hiteles tükröt tár kora elé. Később be kellett látnia, hogy a történet elbe szélése nagymértékben nézőpont kérdése, más és más megfigyelési helyről szemlélve más és más értékmozzanatok kerülnek felszínre ugyanabban az epikumban: az epikai mozzanatokat megtöltötte tehát saját reflexióival, hogy nézőpontját hitelesítse. A következő lépés az volt, hogy szembefordult az önmagyarázkodással, belátta, hogy lírizáló elemzésével nem mozdul előre a kompetencia ügye, a tárgyakra és tényekre összpontosította tehát figyel mét, kivonult a szövegből, megelégedett avval, hogy pontos és aprólékos leírásokat adjon mindarról, ami önmagában is szilárdnak és objektívnek mu tatkozik, és minden egyebet kiiktatott vizsgálódásából. Ez volt a próza neopozitivista fordulata. Ezt követte az újraszubjektivizálódás: de az író most már nem a nézőpontjához, nem is a bemutatott dolgokhoz kívánt megjegy zéseket fűzni, hanem magát a prózaírás műveletét, technikáját, folyamatát analizálta. Béládi ezt a változássort Mészöly Miklós regényeit elemezve mu tatta be, s a sorozat végén az oly sok vitát kiváltott Filmet az új állítás re gényének látta. „A regény állít is; talán azt, hogy a történelem csak szubjektivizálva fogható fel igazán, s a múlttal a regényíró úgy kezdhet valamit, ha sikerül a régen megtörtént dolgokat a jelenbe bekapcsolnia." A tárgyiasság után bekövetkező újraszubjektivizálódást emelte ki Tandori Dezső prózáját olvasva is. Értelmezése szerint Tandori koala-mitoló giája az „intim bizalmasság jegyében áll", mintha azt mondaná furcsa tör téneteivel, hogy „elmúlt a nagy dolgok kora, s azt, ami igazában nagy és a miénk, a legszemélyesebb és látszatra kicsi dolgok körében találjuk meg". A szűkebb körre húzódás azonban nem a világtól való elvonulást jelenti, hanem ennek a látszólagos bezárkózásnak a mélyén is az elbeszélés illeté
199
kességéért vívott írói küzdelmet kell észrevennünk: az író úgy vélekedik, hogy csak arról írhat hitelesen, csak arról számolhat be az igazság érvényé vel, amit töviről-hegyire ismer, ami közvetlenül körülveszi még az írás mun kája közben is. Azt kíséreli meg bebizonyítani (A hitelesség kedve már cí mével is jelzi, hogy tudatosan veti fel a kompetenciakérdést), hogy „a szűk körű magánélet tárgyaiból is teljes értékű világ építhető fel, mivel nem a tárgy a fontos, hanem az érzékelő, értékelő tudat, mely az írói munkához - és figyeljünk: nem alkotáshoz! - úgy-ahogy még kínál elégséges önbizal mat” . Tandori kísérletező prózáját Béládi tehát az illetékesség megőrzésére tett kísérletként méltányolta és a szándékosan leszűkített tárgyi-epikai vi lágban megvalósítható - Lukács György szavával - intenzív totalitás lehe tőségét világította meg. (Ő maga a Tandoriról szóló kritikában nem hasz nálta ugyan ezt a lukácsi kifejezést, de tanulmánykötetének egyik elmélettörténeti sajátossága, hogy sokkal többször hivatkozik benne Lukács eszté tikai nézeteire mint megelőző kötetében.) A megértő és megértető érvelés nem vonta el a levegőt a bíráló szó elől sem, sőt, éppen a kísérletezés ered ménye érdekében tartotta fontosnak, hogy megfogalmazza aggodalmait is. „Tandori úgy gondolja, hogy nem tudjuk önmagunkat másokkal közölni, erre külön jelrendszert hoz létre, amely az emberek közötti kapcsolatterem tés gondjait nemhogy eltörölné, inkább tovább növeli azokat, megtetézi újabbakkal." Ebben az utóbbi gondolatban nem egyszerűen az úgynevezett közérthe tőség kérdése merült fel. Béládi Miklós nyílván tisztában volt avval, hogy a közérthetőség nemcsak, sőt nem is elsősorban az író egyéni kifejezésfor máján fordul meg, hanem sokkal inkább a közös befogadói tudaton. Vala hányszor elhangzik az a panasz, hogy az irodalmat nem érti a közönség, mindig sejthetjük, hogy nemcsak az írói kísérletezés fogyatékos, hanem a köztudat rendjében is bomlás tapasztalható. A tudat mélyén ható és mű ködő értékekkel és eszményekkel is baj van ilyenkor, s a literátor (az író és a kritikus együttes) dolga, hogy segítsen ezt rendbetenni. A kapcsolatte remtés gondját nem avval enyhíti a szépirodalom, hogy egy már meghala dott állapot idiómáit használja, hanem avval mozdítja elő a gondok elosz latását, ha az értékvilág megszilárdulását és újfajta egységesülését segíti. Ezért járt el Béládi helyesen amikor kritikai tanulmányait nem Tandori pró zájának nehezen áttekinthető nyelvi szövetére élezte ki, hanem elsősorban a humanizmushoz ragaszkodó értékeket világította meg benne. Az értelme zésközpontú kritika itt kettős feladatot töltött be, hozásegítette az olvasó közösséget ahhoz, hogy megismerkedhessék a művekkel, hogy könnyebben tájékozódhassék ezeknek a regényeknek és elbeszéléseknek a világában, másrészt pedig előmozdította a gondolati tisztázást, és arra ösztönözte az olvasókat, hogy fogadják be az ezekben a művekben kínálkozó és társadal milag általánosítható értékeket. *
Pártolta és segítette a kísérletező irodalmat és nemcsak Mészöly és Tan dori prózáját elemezte avval a kritikusi bizalommal, hogy valami újat és hasznosíthatót hoznak a magyar irodalomba. Evvel a szemmel nézte Ester házy, Hajnóczy, Lengyel és Nádas működését is. Különféle törekvéseik kö zös lényegét abban határozta meg, hogy mindnyájan azt kérdezik „hogyan lehet a szabályosan folyó időt olyanformán eltéríteni, szétdarabolni, térbe 20Q
helyezni, hogy ne legyen kényszerítő hatalma az író fölött, ne határozza meg eleve az elbeszélés menetét, belezárva azt a naptári idő kronológiai folyama tosságába? S hogyan lehet olyan nézőpontot találni, amely az írót nem he lyezi kívül és fölül a történeten, hanem benne hagyja a cselekményben, mind amellett engedélyez neki annyi távolságtartást is, hogy ne olvadjon fel, ne mosódjék szét az elbeszélt anyagban?" Ebben a pártolásban és kritikai segítségnyújtásban mélyebb indíték játszott közre egy prózapoétikai újhullám kibontakoztatásánál. Nemcsak ar ra kell figyelmet fordítanunk, hogy milyen kísérletező irányok mellé állt oda értelmező-bíráló kritikusként, hanem azt sem szabad szem elől tévesz tenünk, hogy milyen gondolatok jegyében végezte ezt a munkáját. Azt pár tolta és azt támogatta a kísérletezésekben amivel azok a valósághoz közeled tek, amivel a mai élet kérdéseihez kapcsolódtak; az érzelmi és tartalmi involválódást emelte ki. Nem az elkülönülést, hanem a benne-létet hangsúlyoz ta. A lét és élet filozófiai problémájából az irodalom illetékességi körét na gyon egyértelműen az utóbbiban jelölte meg. „Elterjedt babona - írta - , hogy a regénynek nem elég az életet, hanem magát a létet kell ábrázolnia; a mindenütt fellelhető magatartásmódokat, helyzeteket, erkölcsi dilemmá kat." Nem az ontológiai érvelésben, nem is az elvont moralizálásban látta az irodalom igazi feladatát, hanem abban az erkölcsi igazságkeresésben, amely a valóság mélyrétegeinek feltárásából következik. Ennek elvégzésére biztatta a kísérletező prózát. „M ert - mint írta - egyetlenegy tényt nehezen lehet megkerülni az íróknak: a mai magyar élet legszélesebb értelemben vett va lóságát. Az irodalom legelvontabb létkérdései is csak innen, ebből a - kü lönböző erősséggel megélt - adottságból nőhetnek ki." Minden törekvést és kezdeményezést pártolt, amely ebbe az irányba mutatott. Az új avantgarde jelenségekkel szemben megnyilatkozó fogékony sága és őszintén megfogalmazott várakozása nem vezetett oda, hogy kérdé sessé tette volna a mai próza másféle útjait. Nem kevésbé pártolta és támogat ta a korszerű realizmus hagyományát és újbóli megélénkülését: Sarkadit és Gáli Istvánt egyaránt nagyra értékelte. De elítélte a stílusrealizmust, ha nem vállalkozott nyílt szókimondásra, és elítélte a kísérleti prózát is ha modernkedő sematizmusba torkollt és nem kapcsolta össze a formai kísérletezést a legkomolyabb értelemben fölfogott tartalmi kísérletezéssel. Együtt ítélte meg a merő dokumentarizmus és az üres elvonatkoztatásba hajszolt jelképezés módszerét. Arról írt, hogy a társadalomrajz igazmondását kell ugyan mércéül szabni, de a szociográfiai megközelítés még nem okvetlenül üdvözít, mert nem biztos, hogy csakugyan gazdagabb élettapasztalatok vannak mögötte mint az általánosító modellálás mögött. A parabola és a groteszk viszont ugyancsak elárulhatja az életlátás szegényességét, ugyancsak tanúskodhat a megélt és végiggondolt élmény hiányáról. Az elvonatkoztató szemlélet avval hogy a példabeszéd tételességével szól, avval, hogy összekuszálja az időren det és a kihagyásos módszer technikai fogásaival él, avval még nem szava tolja az egyetemesség érvényét, sőt még csak azért sem kezeskedik, hogy fölébe képes emelkedni az író egyedi és esetleges megfigyeléseinek. Elismerte viszont a széppróza jogát a személyes világértelmezésre: sőt hangsúlyozta, hogy az utóbbi évtizedekben a regény és az elbeszélés nálunk is a személyes világértelmezés egyik eszközévé alakult. „Ám nem csupán és nem minden egyebet kirekesztő módon emberről szóló értelmezés (para bola, kommentár, esszé, vallomás, jelkép), hanem továbbra is - a szubjekti vitáson átszűrt - rendezett világ képét, illetve annak illúzióját nyújtó, eset201
leg részlethű ábrázolás is. Annak révén, hogy a regényíró, miközben anyagát kiválogatja és rangsorba állítja, egyúttal a világnak a valóságnál tömörebb, hitelesebb mását alkotja meg." Ezt a valóságtömörítő és mégis hiteles kon centrációt tekintette az illetékesség igazi próbájának és eszerint ítélte meg a legkülönfélébb prózai irányokat az olyan hagyományosnak tetsző epikus elő adástól kezdve mint amivel Gáll István aratott sikert a Ménesgazda megírá sakor, egészen az olyan idő- és cselekmény-felbontó, nézőpont-váltakoztató elbeszélőmódig mint amilyennel Mészöly regénye a Film él. Nem a szemé lyesség újfajta megőrzését vagy az objektív szemlélet védelmét tette meg a hitelesség eldöntendő kérdésének, hanem a valósággal való igazi kapcsolatot állította középpontba. Nem azért fogadta el az irodalmi irányzatok sokféle ségének kínálatát, mert eklektikus kritikai szemlélettel nézte az irodalom alakulását, hanem azért, mert meg volt győződve arról, hogy a végső soron belső összefüggések révén egységessé váló társadalmi-emberi valósághoz jut el mindegyik irodalmi irány, ha munkáját kellőképpen komolyan veszi. •
És hogyan látta az irodalom nagyobb folyamatait, melyek összefűzik, és egységes irodalmi valósággá alakítják az egyes irodalmi műveket? M eg értő és megértető kritikai elemzéseinek az adott biztonságot, hogy alaposan áttekintette és sokoldalúan (tartalmilag, ideológiailag, poétikailag) jól ismer te az irodalom mozgástendenciáit. Mindenekelőtt tisztában volt avval a nagy arányú szerepváltozással, melyen az irodalom éppen az elmúlt évtizedekben ment át. Nem gondolt nosztalgiával a szertefoszlott vátesz szerepre, hanem amellett érvelt, hogy ezt a józanabbá válás jegyében kell elfogadni. Nem mint kívülről kényszerített korlátozást, hanem úgy mint belülről megindult átalakulást. Nem az irodalom elveszett hegemóniájáért szállt síkra, hanem azért az autonómiáért emelte fel szavát, ami nélkül az irodalmi élet nem ké pes elvégezni feladatait. „Két teljesen különböző esettel állunk szemben, amidőn az irodalom, az író saját benső elhatározásából eredően csökkenti szerepkörét, vagy amikor kívülről igyekeznek az irodalmat szerep csökken tésre rábeszélni. Amaz belülről jön, és kritikai megítélés, alkalmasint az el marasztaló bírálat körébe esik, emez kívülről érkezik, megkülönböztető jelle gű, és akarva-akaratlan az irodalom mozgási szabadságát korlátozza, veszé lyezteti. Az író nem egy számára kijelölt parcella gondos művelője, és nem a kiskertmozgalom bajnoka. Mondjuk ki a közhelyet: az irodalom tárgya az ember és az embervilág, a micimackóktól a csillagos égig, parcellahatárok nélkül. Az irodalom valóban elvesztette hegemón szerepét a kulturális élet ben, s erről a tényről többféleképpen vélekedhetünk, de nem vesztette el sajátos szerepkörét és annak korlátozhatatlanságát, mindezt ugyanúgy bir tokolja, mint ötven vagy hatvan évvel ezelőtt, s változatlanul őrzi a tudo mánnyal és filozófiával megosztott helyét a szellemi életben." Az irodalom szerepfelfogásának belső, öntörvényű átalakulását reális öntudatosodással járó, jó irányú változásnak tekintette. Világosan írt arról, hogy 1956 után a magyar irodalom, az egész magyar társadalommal együtt új fejlődési szakaszba jutott. Az 1960-as évek irodalmát nagyjából és egé széből az új fellendülés korszakaként értékelte, melyben nagy vállalkozások indultak meg és fejeződtek be. Olyan szellemi pezsgés jellemezte akkor az alkotói műhelyeket, amely csak ritkán jön létre és egy-egy nagyobb törté nelmi periódusban elvétve lehet csak párját találni, megismétlése, továbbfej 202
lődése pedig ugyancsak ritka esemény. Az 1970-es években nem is sikerült átvenni ezt a lendületet, az új kezdeményezések jelentőségét, értékét illetően ez a hozzánk közelebb eső második évtized elmaradt a megelőző mögött. De nemcsak értékbeli elmaradásra figyelt fel, hanem arra is, hogy re pedések kezdtek mutatkozni a korábban kiküzdött egység és összetartozás falán. „A magyar irodalom idestova húsz esztendeje a stiláris és szemléleti, világnézeti pluralizmus jegyében él és fejlődik - írta. Az irányzatok és törek vések azonban mind elhelyezhetők voltak egy nagyobb körön belül, s ezt a virtuális kört hozzáilleszthettük a folytonossági lánchoz. Akadtak régebben is szökevények, akik túlmerészkedtek a kör határain, ám ők egyéni lázadók nak, különcöknek, eretnekeknek számítottak, sok zavart nem is okoztak. Ma már eretnekmozgalomról beszélhetünk, ezért indokolt strukturális átalaku lásnak nevezni azt, ami mostanában szemünk előtt lezajlott. Az irodalmi egység bomlásának szembeszökő jele, megjelenése az értékválság. Az esz mei összetartozás tudatának megingása részint »magától jött«, részint pedig i"csinálják", előidézik, sőt fokozzák. Amaz elháríthatatlan, némely vonatko zásban méltánylandó, sőt még kívánatos jelenség is, emez sok aggasztó jelet, divatot sodor magával." Ez a komoran hangzó helyzetértékelés magyarázza azt a megerősödött és felfokozott értelmező-elemző munkát, amellyel az évtized prózairodalmá nak újabb és újabb kísérleteit fogadta és nyomon követte, mint aki minden apró részletet pontosan meg akar érteni, hogy a változások jeleit időben vegye észre és helyesen magyarázza. Megértő kritikájával e körvonalaiban egyre határozottabban kialakuló értékelés ellen kereste az érveket és bizo nyítékokat. És nyilvánvaló, hogy ezeknek az érveknek és bizonyítékoknak a nyomvonalán haladt volna tovább a következő években egy újabb helyzetértékelő összefoglalás felé. A költészet stagnálását már hosszabb időre szóló nak hitte, a nálunk hagyományosan élenjáró lírával szemben egyre inkább a prózairodalom előrehaladásában bízott, a jó irányú változásokat túlnyo móan a regénytől és elbeszéléstől remélte. Avval, hogy a lírát a mai korban már csaknem mellőzhetőnek tekintette, nyilván sokan nem értünk egyet, de a prózairodalom belső sajátosságait, fejlődési igényeit és műhelygondjait ő ismerte legjobban a mai kritikusok és irodalomtörténészek között: csak bíz ni lehet abban, csak remélni lehet, hogy a jövőben beteljesítik még pozitív várakozásait e műfajok. *
Szándékosan írtam ebben a töredékes szemlében a jelenkutatóról. Nem azért tettem így, mintha történeti munkáit kevésbé tartanám jelentősnek. Hanem azért, mert fölteszem, hogy e posztumusz könyv méltatói azokra úgyis részletesen ki fognak térni. Ügy gondolom, hogy Németh Lászlóról és Illyés Gyuláról szóló nagy tanulmányainak elhelyezése a pályaképben (népi indíttatásának csillagzatában) elég hálás téma ahhoz, hogy elegendő elemzést kapjon még a jövőben. A kritika megbecsülése azonban ijesztően hiányzik a mai irodalmi köztudatból, s bizony éppen egyre többen húzódunk vissza a gyakorló műbírálat eleven áramkörétől korábbi témák és korszakok lezárt múlt idejéhez. Szükség van tehát az autentikus kritikus felmutatására, már a történeti igazság kedvéért is, hogy mégiscsak működött körünkben a jelen megismerésének mély szenvedélye. Álljon hát itt még néhány sor egy tanulmányból, melyet most már kriti
203
kusi, tudósi végakarataként is olvashatunk. „Itt az ideje, hogy a magyar iro dalmat lássuk magunk előtt. Együtt a sokféleséget. Ne féljünk attól, hogy lesznek kedvezményezések és kirekesztések - az irodalom szintén nem tudja mentesíteni magát ettől a különbségtételtől. Szentségtörés lenne, ha egyide jűen mernénk beszélni Márai Sándorról és Illyés Gyuláról, Szabó Zoltánról és Panek Zoltánról, Határ Győzőről és Sütő Andrásról, Cs. Szabó Lászlóról és Tolnai Ottóról, Domahidy Andrásról és Szilágyi Istvánról? Szükséges va jon örökösen egymástól elhatárolva idézni Nagy Pált, Domokos Istvánt? Cselényi Lászlót, Garai Gábort, Papp Tibort, Csoóri Sándort, Karátson End rét és Dobos Lászlót? Mindezzel azt akartuk jelezni csupán, hogy tudatunk ban, az irodalmi szemléletünkben legyen jelen az egyébként sokfelé húzó, tájékozódó irodalom, s ha eszünkben tartjuk, mit csinálnak Újvidéken, Pá rizsban, Kolozsváron, Londonban, Pozsonyban, New Yorkban, Szabadkán, Josselinben, Marosvásárhelyen és Torontóban - akkor minden leírt szavunk tágító és alázatra intő távlatot nyer.”
204
BÉLÁDI
MIKLÓS
IDŐSZAKOK ÉS IRÁNYZATOK - Az 1945 utáni költészet nemzedéki tagolása* -
A felszabadulás utáni magyar költészet története, természetesen, nem 1945-ben kezdődött, hanem jóval korábban. Egy rövid időtartam a nála na gyobbnak a része csupán, így aztán az, ami például az irodalomban 1945 után történt, csak részint született egyúttal ugyanakkor. Három-négy évtize den át az élő költészet jellegét, törekvéseit, csoportosulásait nagymértékben az szabta meg, ami a huszas, harmincas években, vagy esetleg még előbb kelt életre. Az nyilvánvaló, hogy sem a Nyugat indulása előtti költők - Heltai Jenő, Szilágyi Géza, Telekes Béla —, sem a Nyugat első nemzedékének életben maradt tagjai - Füst Milán, Szép Ernő, Gellért Oszkár - lényegbevágóan már nem járultak hozzá a költészet szemléletmódjának átalakításá hoz. Ezzel szemben nyilvánvaló, hogy Kassák, Szabó Lőrinc, Illyés Gyula, Jékely Zoltán, Vas István, Weöres Sándor és Zelk Zoltán hatékonyan vettek részt a lírai kifejezés átformálásában; költői jelenlétük nagy hangsúlyt ka pott, olyannyira, hogy műveik nélkül lehetetlen megírni az elmúlt harminc negyven esztendő líratörténetét. Fernand Braudel a nagyobb lélegzetű, az évszázados léptékű történelmi szakaszt, az ő fogalmát használva, a hosszú időtartam vizsgálatát tartja a történettudomány számára igazán gyümölcsö ző tárgyválasztásnak. Ezzel szemben a hagyományos történettudományi szemlélet a kisebb időtartamhoz, a gyors, dramatikus, rövid lélegzetű elbe széléshez szoktatott hozzá bennünket. A kis metszet, a kis időtartam az ese ménytörténetet állítja előtérbe s az a fajta tárgyalásmód csak krónikás le írásra bizonyulhat alkalmasnak. Braudel nem tagadja, hogy erős bizalmatlan ság él benne a hagyományos eseménytörténet iránt s ebből következik az is, hogy a rövid időtartam vizsgálata sem túlzottan lelkesíti. Mindezek ellenére, nem veti el sem a rövid tartam, sem a jelenkor vizsgálatának lehetőségét; sőt, azt mondja, hogy a jelen és múlt kölcsönösen egymást világítják meg, ezért a jelenkor vizsgálata egyáltalán nem számít tudományos botrányoko zásnak. Annál kevésbé, mert a jelent igazán soha nem önmagában, hanem rendszerint a múlt felől is szemléljük. Az irodalomtörténetírás fontos ösztönzést és bátorítást meríthet Braudel észrevételeiből. Azt, hogy a múlt átnyúlik a jelenbe, a hajdani Nyugat folyó iratba dolgozó rók 1945 utáni működése éppúgy tanúsítja, mint az, hogy a felszabadulás utáni irodalom fejleményeit lehetetlen megérteni a tízes-húszas évek avantgarde csoportjainak poétikai újításai, József Attila és Radnóti Miklós hatása, a népi írók mozgalma nélkül. Roppant nehéz vagy lehetetlen az irodalom történetében olyan korszakhatár-időpontot találni, amelyet vala melyik fellépő, vagy búcsút mondó nemzedék, csoport szempontjából ne kel lene többé vagy kevésbé önkényesnek tekinteni. Bele kell törődnünk, hogy *Részlet A magyar irodalom története 1945-1975 c. kézikönyv II. kötetéből.
205
az irodalomtörténeti dátumok rendszerint munkahipotézis értékűek, erősza kosan avatkoznak bele az irodalom eleven, áramló folyamataiba. Az efféle beavatkozástól egyik történeti stúdium sem tudja mentesíteni magát: a múlt és a jelen olvasása mindig egyfajta szűrőrendszer igénybevételével történik. S mivel egyfajtával: olvasásuk sohasem lesz teljes értékű, ezért kell minden kornak a maga múltját és a saját jelenét megalkotnia, újraírnia. A fönti megfontolások sem tehetik tehát kétségessé annak megállapítá sát, hogy az 1945 utáni évtizedeket ne tekinthetnénk - Braudel értelmezése szerint is - korszaknak, amely fogalom nem függ sem az időtartam hosszú ságától, sem pedig attól, hogy mint időmetszet, a jövő felé nyitott. Ismét hangsúlyozni kell, hogy az 1945 utáni magyar irodalom irodalmi korszak, mert egy, az egész nemzet életét gyökeresen átalakitó történelmi korszakot ábrázol és teremt újjá a művészet eszközeivel s ezt az irodalomtörténet és a kritika egyesített eszközeivel kívánjuk megvizsgálni. Könnyű helyzetben len nénk, ha e korszaknak a költészeti jelenségeit és alkotóit a korstílus össze foglaló és ezen belül a stílusirányok részekre tagoló fogalmai segítségével rendszerezhetnénk. Azt kell azonban felismernünk, hogy az 1945 utáni ma gyar irodalomban nem létezik egységes korstílus, továbbá azt is, hogy nem oldható meg a sokrétű irodalmi anyag elrendezése a stílusirányok kategóriái igénybevételével sem. Osztjuk azt a felfogást, amely szerint az irodalmi kor szak különféle jelenségeket, egymásba átcsúszó fejlődési szakaszokat és ke vert stílusokat, kifejezési formákat foglal magába. A korszakban több iro dalmi periódus él egymás mellett és egymásba keveredve, egyidejű és egy másutáni mozgásban, szövevényes összetételek, átmenetek és változatok for májában. A korszakot épp ezért nem egynemű, lineáris és pusztán kronolo gikus jelentésű fogalomnak, hanem különfajta irányzatok és stílusok közös medrének tekintjük, amelynek legfőbb ismertetőjegye épp az időbeli keve redések és az eltérő stílustörekvések összefogása. Mert miféle irányzatokról beszélhetünk a 20. században, különösen az avantgarde utáni periódusban? A naturalizmus, szecesszió, szimbolizmus, impresszionizmus - Király István összefoglaló érvényű műkifejezésével, az „esztétizáló modernség" - a század elején még legalább körülhatárolható irányzati jelenségként állt előttünk, ámbár már akkor sem definitív zártság ban. Az irodalomtörténeti kézikönyv V. és VI. kötete nem is választotta eze ket a stílusirányokat rendszerezése alapelvéül. S ahogy haladt az időben, úgy lett egyre bizonytalanabb, a tízes-húszas évek után, attól kezdve, hogy a modernség másik, lázadóbb, nyugtalanabb válfajának, az „avantgarde modernség"-nek az irányzatai egymás után jelentkeztek. De nemcsak az avant garde szemlélet- és formaújításainak tulajdonítható a zárt irányzati rendsze rek felbomlása. Általános jelenség a 20. századi magyar irodalomban, miként az európaiban is, hogy az írói alkotómódszerek különféle irányzati stílusele meket, technikai fogásokat egyesítenek és alakítanak át az alkotói célnak megfelelően. Az is szembeötlő, hogy egy-egy nagy költői életmű felülemel kedik meglévő stílusirányzatokon, új stílust teremt, amelyet bajos egyetlen szakszóval jellemezni. A század folyamán a stílusirányok közötti határok egyre inkább elmosódtak, és az irányzatok közötti átmeneti változatok a gyakoriak, a tiszta megvalósulások a ritkábbak, a kivételek. Még részleges érvénnyel is módfelett óvatosan, körültekintően alkal mazhattuk összefoglalásunkban a modernség, a huszadik századi realizmus, új realizmus, új klasszicizmus, hagyományos modernség, posztavantgarde fogalmát. Ezek a fogalmak először is nem egyenlő értékűek, közülük egyik
206
tágabb, másik szűkebb jelentéskörű, másodszor pedig rendszerint gyűjtőfogalmak, ilyenformán anyagbeszerzési elvként nemigen hasznosíthatók. Rá adásul mint átfogó ismeretelméleti, esztétikai kategóriáknak nem is ez a ren deltetésük, hanem az, hogy egy korszak nagy áramlatait, uralkodó törekvé seit világnézeti és poétikai szempontból nagy vonalakban, általános ismér vek szerint leírják és egyúttal értékeljék is őket. M eg kell állapítanunk, hogy alapvető korszakfogalomként a szocialista realizmus kategóriája sem ter jeszthető ki az időszak egész tartamára, hanem csupán egy viszonylag rövi debb periódus jellemzéséül használható; akkor is részint negatív tartalmú megszorításokkal. ' " Újabban elterjedőben van az a három lépcsős tipológia, amely kiküszö böli az esztétikai, ismeretelméleti realizmust, mint a 20. századi költészetben csak nagy üggyel-bajjal használható fogalmat, ehelyett nagyobb súlyt helyez a poétikai-nyelvi sajátságokra, és figyelembe veszi a világképi elemeket is. Eszerint az európai lírának három típusa alakult ki; a hagyományos, a mo dern hagyományos és az avantgarde költészet; ez utóbbihoz kell sorolni a neo- és posztavantgarde lírát is. Ebben a felosztásban a nyelvi kifejezésnek, mint a kommunikáció eszközének van meghatározó szerepe. A hagyományos költészet egyfajta hagyományos, a köznapival nagyjából egybevágó nyelvi normát képvisel, amely a költő versei által megtestesített harmonikus, ki egyensúlyozott világkép kifejeződése. A modern hagyományos költészet azt a líratípust jelöli, amely az impresszionizmus és szimbolizmus világképén túl jött létre, nem veti el a hagyományokat, merít az avantgarde-ból is és a kettő egyeztetett, kiegyenlített eszköztárából építi fel saját szemlélet- és stí lusvilágát. Adyval és a Nyugat első nemzedékével indult meg ennek a líra típusnak a története, amelyre az a jellemző, hogy az áramlat költői a gram matikai, lexikális és logikai értelmesség közmegegyezéses formáit nem törik szét, de megkezdik már a fellazításukat és kisebb vagy nagyobb mértékben eltávolodnak a köznapi nyelvhasználattól. A harmadik típus az avantgarde költészet, a korai vagy történeti avantgarde-tól a lettrizmusig, konkrét és vizuális költészetig; á futurizmustól, expresszionizmustól napjaink scriptovizuális szöveghalmazáig. A valóságra, környezetre, személyre utalást a mo dern hagyományos költészet nemcsak megtűrte, hanem a költői kifejezés lé nyegének tartotta; az avantgarde meg épp ezzel a közlésmóddal, a szocioló giai, életrajzi, pszichológiai referenciával számolt le. A nyelvet önálló jel rendszerré tágította, torzította, deformálta; utat nyitott a logikai értelmetlen ségnek, a grammatikai és lexikális önkényességnek és némely esetben elju tott az „ú j" nyelv alkotásáig és a nem művészi szöveghasználatig, sőt a nyelv teljes felszámolásáig. A nyelv önálló jelrendszerré alakítása ismét csak a nyelv érthetőségi és költőiségi határának kérdését veti fel, mint az előbbi esetben, de elvileg másféle módon. Az avantgarde ugyanis magát a nyelvet, mint olyat teszi kérdésessé és a nyelvhasználatra kötött társadalmi közmeg egyezés jogosságát vonja kétségbe. Saussure szerint a nyelv társadalmi ter mék és társadalmi intézmény, ezzel szemben a beszéd a nyelv egyedi alkal mazása, mely végtelenül változatos lehet. Az irodalom szempontjából csupán az a roppantul fontos kérdés adódik, hogy lehet-e a beszéd azon túl, hogy a nyelv egyéni változata, egyúttal tiszta teremtés is, amely többet akar a nyelvi elemek teljesen egyéni csoportosításánál. Nem elégedik meg a nyelvi elemek variálásával, kombinálásával, vagyis azzal, hogy egyéni költői beszédet hoz zon létre, hanem magát a nyelvet, a társadalmilag érvényesített közlésmódot
207
próbálja újjáteremteni: az avantgarde költő megpályázza a nyelvi demiurgosz helyét. Ezek után legelőször az a kérdés merül fel, hogy mit tekintünk a költé szet nyelvi normájának? Aligha van más eszközünk, a költői nyelvet mindig a köznapi nyelvvel hasonlítjuk össze, a norma a köznapi nyelvhasználat, bár ez az összevetés sem ad teljesen megnyugtató, kielégítő eredményt. A hagyo mányos költészet esetében a költői és a mindennapi nyelvhasználat között az eltérés nem lehet túlságosan nagy: semmiképpen sem akkora, hogy a költészetet, mint beszédet, közlést, informálást akadály nélkül ne érthetnénk meg. A költészetnek ebben a fajtájában a R. Jakobson-féle nyelvi kommuni káció referenciális funkciója nem szorul háttérbe, hanem éppenséggel még fontos szerepet is nyer. Itt még nem a message-ra esik a hangsúly, a szöveg nem önmagára irányítja a figyelmet, a referenciális közlés a lényeges; az, hogy a költő mit mond, nem mintha az, ahogyan mondja, teljesen elhanya golható lenne. Találóan állapítja meg Kibédi Varga Áron Nyelvészet és köl tészet című tanulmányában, hogy a költői funkciónak ez a fajta meghatáro zása nem teljesen kielégítő, Jakobson elmelete ugyanis akkor lenne hézagtalan, ha a költői nyelv különösségét a message és a referencia között fenn álló összefüggés révén is lehetne tanulmányozni. Ez azonban csak akkor vol na megoldható, ha létezne egy költői szemantika, és ennek segítségével álla píthatnánk meg, sőt mérhetnénk is a köznapi és a költői nyelv között fellépő különbséget és funkcióeltolódást. Ilyen költői szemantika azonban nem lé tezik. Erre a kis kitérőre azért volt szükség, hogy jelezzük: a fönt említett fo galmak, és egyáltalán maga a hármas felosztás rendszere is sokféle jelenség átfogó magyarázatára alkalmasnak bizonyulhat, de inkább esztétikai vagy irodalomelméleti szinten, semmint történeti vonatkozásokban. Ha az iroda lomtörténetben írói életmű-csoportok, irányok közös megnevezéséül kíván nánk használni, tüstént kiderülne, hogy arra alkalmatlan, mert mindegyik fogalom túl általános; jóval tágabb az irányzat és az áramlat fogalmánál is. Hogy mégis foglalkozunk vele, azért tesszük, mert a negatív tapasztalatok sem haszon nélküliek és olyan felismeréshez juttathatnak bennünket, ame lyek megvetik az alapját a későbbi előrelépésnek, vagy arra kényszerítenek bennünket, hogy más irányban tájékozódjunk. A 20. századot és a legújabb kort tárgyaló irodalomtörténetírás arra kényszerül, hogy stílusirányzatok helyett irodalmi mozgalmak szerint tagol ja anyagát, és rendszerezésében a Nyugat, az avantgarde, a népi és a szocia lista irodalmi csoportosulásokat különböztesse meg. Tudván tudva azt, hogy jobb híján kell így eljárnia, hiszen ezek a mozgalmi elnevezések is gyűjtőfogalmak, amelyek különféle ideológiai, eszmetörténeti, stiláris, poétikai és világképi sajátságokat fognak össze laza keretbe. Mindegyik mozgalomhoz intézményi keret is tartozott, folyóiratok és kiadók gyűjtötték maguk köré az írókat, így viszonylagos pontossággal megállapítható egy-egy mozgalom írói köre. E mozgalmak a két háború közötti irodalom folytatásaként éltek tovább a felszabadulás után. Átörökítették a befejezetlen múltat a jelenbe, egyszersmind kezdeményezően léptek fel, készen a változásra, a művészi megújulásra és az átalakulás különböző fokozatait képviselve illeszkedtek be az irodalom újfajta rendszerébe. Az irodalmi mozgalmak határai sincse nek szigorúan lezárva, nyitva áll az út egyikből a másikba, - az effajta át menetekre számos példát kínál az 1954 utáni irodalom története. Csakúgy mint arra, hogy ezek a mozgalmak miként alakultak át belsőleg, sőt mi mó
208
don bomlottak szét; hogy igazában megszületésük és első virágzásuk idején teljesítették ki a mozgalmi megnevezésben foglalt irodalmi, esztétikai törek véseik legsajátabb jegyeit. Később a változás elemei, keveredve az átörökölt eszmei és poétikai motívumokkal, e mozgalmak történetében létrehozták a megőrzés és újjáalakulás újfajta egységét. Az alkotói módszerek, a világ képbeli, poétikai eltérések és ellentétek egyazon mozgalmon belül is jelent keztek s ilyenformán az irodalmi mozgalmakat korántsem egyjelentésű, ha nem sokszorosan tagolt képződménynek tekintjük. Jogos azonban azt a kérdést feltenni, hogy megengedhető-e múltból fa kadó mozgalmak szerint csoportosítani egy esetleg több évtizeddel későbbi irodalom fejleményeit, változásait? Kulcsár Kálmán A mai magyar társada lom című könyvében a múlt és a jelen kapcsolatát elemezve, írta le a pom pás axiómát: a múlt köt, de nem determinál. M i is ilyenféle értelemben használjuk a fönti mozgalmi elnevezéseket és ily módon értelmezzük a tar talmukat is. Alkalmazzuk őket az anyagrendezés keretéül, de jelentésüket, irodalmi sajátságaikat nem a múlt felől tekintve iparkodunk jellemezni, ha nem 1945 utáni módosulásaik szerint, figyelve persze arra is, mit hoztak e mozgalmak írói a század elejéről, a két háború közötti időből. A mozgalom keret, de nem irodalmi-szemantikai determináció is egyben. Sőtér István írta A Nyugat utolsó nemzedéke című tanulmányában: „ A Nyugat túlságosan sokféle költői hitvallást képvisel ahhoz, hogy egységes irodalmi és eszmei irányzat zászlóvivőjéül tekinthessük. A Nyugat nem egységes irodalmat te remtett, hanem inkább általánosan érvényes irodalmi értékrendet. A Nyugat nem iskola volt, hanem terep, nagyon is különféle irodalmi törekvések szá mára". Nagyjából ugyanez mondható el az avantgarde-ról is. Az avantgarde a magyar irodalomban a mozgalom virágzása idején sem játszott túl nagy szerepet, különösképpen hatása mégis igen jelentékenynek bizonyult. Ez a továbbélés persze részleges továbbélés volt: a két háború közti időben és az 1945 utáni szakaszban is felbukkantak, többnyire a költészeti poétikát átala kító, stíluselemei József Attila, Radnóti Miklós, Déry Tibor, Illyés Gyula, Weöres Sándor, majd Juhász Ferenc, Nagy László, Csoóri Sándor, Orbán Ottó művében, Pilinszky János utolsó, Szálkák utáni periódusában, az ún. neoavantgarde formaújításai Tandori Dezső lírájában. Az avantgarde izmu sai, csoportjai az expresszionista aktivizmustól a dadaizmuson át a szürrea lizmusig, elsősorban az esztétikai programadásban, és szemléletújításban, sőt a költői eszközhasználatban is viszonylag jól megkülönböztethető és szét választható irányzatokat képviselnek. Az avantgarde-nak ez a történeti pe riódusa igen hamar lezárult és ami utána következett, az ún. „avantgarde sugárzás" (Sőni Pál), az izmusok stíluselemeinek a továbbélése az irányza tok felbomlásához, az irányzati határok elmosódásához járult hozzá; az irányzatkeveredés meglevő törekvéseit mélyítette el. Ezt árulja el az iroda lomtörténet szóhasználata is, amidőn expresszionisztikus, szürrealisztikus je lenségeket emleget. A fogalmi korlátozással jelezve, hogy az irányzatnak nem a teljes rendszere, hanem csak bizonyos elemei maradtak fenn és épültek hozzá egy másfajta szemléletmódhoz. Amilyen jó eligazítást nyújtanak az avantgarde irányzati műszavai történeti-filológiai értelemben és a szinkronikus vizsgálatok esetében, annál kérdésesebb és kétségesebb eredményekkel jár az expresszionizmus, dadaizmus, szürrealizmus fogalmának időbeli meg hosszabbítása; jelzői, metaforikus használata. Hogy mégis alkalmazzuk az avantgarde-ot, mint irányzatjelző műkifejezést, annak igen egyszerű a ma 1 4 JELENKOR
209
gyarázata. A történeti avantgarde alkotói - Kassák Lajos, Palasovszky Ödön, Tamkó Sirató Károly - és elméletírói - Hamvas Béla, Hevessy Iván, Kállai Ernő és mások - 1945 után megkísérelték hamvaiból feltámasztani az egy kori izmusokat, nem túl nagy sikerrel. Az avantgarde-ból nem lett főnix madár, de ami hozzá hasonló mégis született, abban benne volt a történeti avantgarde számos eleme. A laza összetartozást jelölő népi írók mozgalma épp mint szellemi moz galom szünt meg 1945 után. A népi írók csoportja ezt megelőzően sem volt egységes írótábor; sőt, egymástól élesen elütő törekvéseket egyesített. Ez a másszerűség még élesebben jelentkezett 1945 után, a mozgalom ekkor három felé bomlott és az irodalmi minőség, poétikai sajátosságok szerint kis cso portokra, magányos alkotókra szakadt. A népi írók mozgalma a két háború közötti időben politikai, ideológiai, közéleti, tanulmányírói és szépírói mun kákat fogott egybe és ezt a szerteágazó irodalmi, szellemi, mozgalmi tevé kenységet ifjúsági és társadalmi szervezetek, szerkesztőségek és kiadóválla latok karolták fel. 1945 után néhány esztendeig ez a szervezeti infrastruktúra a mozgalom íróinak egy ideig még a rendelkezésére állt s a megcsappant létszámú írócsoport külsődleges egysége úgy-ahogy fennmaradt - e szerve zeti háttér megszüntével a mozgalmi jelleg végképp elenyészett. A népi és népies költők útjai elváltak egymástól. Szembeszökő különbség rajzolódott ki az eszmei értelemben felfogott népi és a poétikai-stilisztikai jelentésű né piesség között, annak is két válfaja, a külsődlegesen tárgyias, élménykifeje ző és az ún. mitológizáló iránya között. Illyés Gyula egyetemes érvényre törő lírájának csupán alkotóeleme, részmotívuma a népi tárgy és stílus, ellenben Erdélyi József, Sinka István költészetében a népiesség stilisztikája megha tározó jelentőségre tett szert. Hármójukat nem is lehet ugyanazon címszó alatt szerepeltetni: Pomogáts Bélával érthetünk egyet, A tárgyias költészettől a mitologizmusig című könyve bevezetőjének mondatával: „a népi líra, mint költői irány (. ..) értelmezését és rendszerezését irodalomtörténeti jellege és fejlődése alapján kell elvégeznünk, az alkotó módszer, a poétikai tulajdon ságok és a művészi stílus szerint jelölve ki a költők helyét." A szocialista mozgalom sem alkotott egységes csoportot a két háború közti időszakban, még ideológiai-politikai szempontból sem, nemhogy iro dalomtörténeti-poétikai nézetből. Mert az a néhány politikai tartalmú prog rampont, amely szerint Magyarországot teljesen át kell alakítani, radikális változtatásokra van szükség, amelyet a munkásosztálynak kell végrehajtania, úgyszólván semmiféle támpontot nem ad e mozgalomhoz tartozó költőknek még az ideológiai hovatartozását illetően sem. A szocializmus tágan felfogott eszmerendszerében sokféle irányzat helyet találhat: mást jelent a szocialista és mást a szociáldemokrata elnevezés, szintén másfélét az anarchista radi kális, a balodali radikális és teljesen eltérőt a proletár forradalmár. S ezek az elnevezések nemcsak politikai, ideológiai tartalom szerint húznak különb séget a különféle törekvések között, hanem egyúttal értékhangsúlyt is maguk ban rejtenek, - a forradalmi szocialista irodalomhoz képest rangsorolják is a szocialistának nevezhető többi áramlatot. Botka Ferenc, Illés László, József Farkas, Király István, Pándi Pál, Szabolcsi Miklós és mások kutatásai nyo mán megindult a lendületes adatfeltárás, filológiai és életrajzi, eszme- és ideológiatörténeti búvárlások kezdődtek s főként a két háború közötti idő szak számos ismeretlen részletét, alkotópályáját világították meg azok a ta nulmánykötetek, amelyek előbb Király István és Szabolcsi Miklós, majd 210
/
Illés László és József Farkas szerkesztésében jelentek meg. Hatalmas anyag gyűlt össze az évek során és ennek tanulságai, de különösképpen a mind szé lesebb körre terjedő és egyre elmélyültebb József Attila-kutatások nyilván valóvá tették, hogy a politika-, eszme- és művelődéstörténeti vizsgálatoknak ki kell egészülniök a szorosabban vett irodalomtörténeti és esztétikai kuta tásokkal. Felsorolni is bajos lenne azokat a József Attila-tanulmányokat, amelyek előkészítették ezt a nagyjelentőségű fordulatot. Az igazán gyöke res változás azonban akkor következett be, amikor a figyelem József Attila kései verseire, korábban dekadensnek mondott korszakára összpontosult. Szabolcsi Miklós A verselemzés kérdéseihez című Eszmélet-elemzése indítot ta el a költő világnézete és poétikája összefüggéseinek elfogulatlanabb, mé lyebb megértésére irányuló kutatómunkát. Éhhez nemcsak előítéleteket, be idegződéseket kellett eloszlatni és újfajta szemléleti nézőpontot elfogadni, hanem kisebb módszertani forradalmat is végre kellett hajtani. Fogalmakat és alapfogalmakat kellett tisztázni ahhoz, hogy a költészet valóban tudomá nyosnak mondható elemzés tárgya lehessen; meg kellett szüntetni a foga lomzavart, hogy a versjelentés esztétikáját stilisztikai, retorikai, poétikai né zetből hitelesen közvetítse az értelmezés. Szabolcsi Miklós könyvét megelő zően Hankiss Elemér tett kísérletet arra, hogy József Attila költészete kap csán poétikai alapkérdéseket világítson meg, majd Németh G. Béla Az ön megszólító verstípusról című tanulmányában foglalkozott József Attilával is, és aztán még több poétikai jelentésértelmező írást szentelt a kései József Attila lírájának. Ezek az új szempontú József Attila-tanulmányok, amellett, hogy az 1945 utáni költészet egyik legfontosabb elődjének a teljesebb irodalomtörténeti képét tárták az örökségvalló utódok elé, roppantul fontos irodalomelméleti tanulságokat is magukban foglaltak. Kiviláglott ezekből a tanulmányokból, hogy a költészetet, a verset csak a tárgynak megfelelő módszerrel lehet értel mezni. Vagyis nem elegendő, ha a költő korára, életrajzára, egyéniségére vo natkozó jegyeket vesszük számba, ha a versből kibontható lélektani, erkölcsi, jellemtani, ideológiai, eszme- és művelődéstörténeti sajátságokat elemezzük. A költészet jelentését a költészet létezésmódjának, az esztétikai jellegzetes ségeknek a tüzetes feltárása révén lehet csupán mértékadó módon megragad ni. De nem elvont, általános ismérvek igénybevételével: ezeket az esztétikai különlegességeket csak úgy lehet igazán megismerni, ha minden jelentős mű megkapja a csak hozzá alkalmazható elemzési eszközkészletet. A József Attila költészete tanulmányozásából levonható következtetések messze túlmutattak az életmű helyesebb megértésének körén. Emeljünk ki ezek sorából csupán két olyan mozzanatot, amely tárgyunkhoz szorosabban hozzátartozik. Főként a kései korszakból származó József Attila-versek új szempontú elemzése nagy mértékben hozzájárult ahhoz, hogy a szocialista költészet jelentéstartalmát árnyaltabban, összetettebben fogtuk fel. Ehhez csatlakozott az a felismerés, hogy az eszmeiség, így a marxista világnézet is, nem önmagában, hanem az esztétikai létezésmód érvényes közlésformái révén alakulhat át művészi értékké. A történeti vizsgálatokból leszűrt poé tikai, elméleti tanulságok természetszerűen közvetlenül befolyásolták a je lenkori költészet kritikai megítélését és befogadását is. S nemcsak a szocia lista líráét, hanem általában a költészet szemléletét. Az irodalmi mozgalmak időbeli történetük folyamán még tovább tago lódnak aszerint, hogy föltűnnek bennük az egymást követő generációk. A nemzedéki csoportosítással szemben súlyos kifogásokat szoktak emelni s 211
amennyiben a generációs elvet valaki az irodalomtörténet alapvető szerkezetmeghatározó kulcsfogalmává akarná emelni, teljes joggal érhetné elmarasz talás. A nemzedéki felosztás mindig csak viszonylagos érvényű szempont lehet az írói korszak-törekvések valamiféle áttekinthető rendbe állításához; abszolúttá emelése olyan fogalom Prokrusztész-ágyába gyömöszölné az iro dalmi jelenségeket, amely elsősorban külsődleges jelentéstartalmánál fogva erre alkalmatlan; erőszakot követne el az egyéni írói változatokkal szemben. A nemzedéket semmiképpen sem tekinthetjük zárt írói együttesnek, a gene rációval szembeni ellenérzések javarésze pedig abból fakadt, hogy maga az elnevezés a szoros összetartozás, a szerveződés, sőt a szervezettség képzetét keltette. Az 1945 utáni esztendők történetén végigpillantva érthetőnek tart hatjuk, hogy a nemzedék fogalmához a zárt, szervezett, sőt fegyelmezett ala kulat képzete is hozzárendelődött. Ha meggondoljuk, hogy fogalomhaszná latunk mily sok kifejezést merített a munkásmozgalom, a hadászat és a ka tonai hadviselés szókincséből, egyáltalán nem kell csodálkoznunk azon, hogy a nemzedék szó egységet, zártságot magához vonzó jelentésével szemben óvások hangzottak el. Gondoljuk meg, hogy az ötvenes évek irodalmi szó tárában mily gyakran fordult elő az egység, élcsapat, derékhad, hadrend, útitárs, partizán, sorkatona kifejezés, a párttag író és a párton kívüli író megkülönböztetés mily gyakran szerepelt. Ezek a fogalmak részint nem zedéki csoportosulásokra is vonatkoztak, vagy legalábbis átfedtek generá ciós szerveződéseket is, így aztán érthető, hogy míg az irodalomkritika a nemzedéki besorolásokat gátlás nélkül használta, a nemzedéki elvet, mint a történeti rendszerezés eszközét, elméleti bizalmatlanság övezte. Ha azonban a nemzedék fogalmát nem a zárt, merev és külsődlegesen jellemezhető csoporttal azonosítjuk, akkor bizalommal használhatjuk. Hang súlyozzuk, hogy az irodalmi generáció kategóriáját nem lehet sem kizárólag mereven születési évszámokhoz kötni, sem csupán az írói fellépés, az együtt indulás egyazon történeti időpontjához kapcsolni: a nemzedéket ennél tá gabb jelentésű fogalomként kell értelmeznünk. A nemzedék a tíz-tizenöt év időközében született írókat tömöríti, de nem válogatás nélkül mindegyi küket, hanem közülük csak egy bizonyos számú befolyásos, jelentékeny egyéniséget. Azokat, akik az egyéniség, a gondolat és az írás különbözésé nek figyelembevételével együtt is, szellemi értelemben kortársaknak tekint hetők, mert ugyanazon történelmi indítékok; társadalmi, eszmei és irodalmi hatások jegyében kezdtek dolgozni, többé-kevésbé ugyanabban az időben és ugyanolyan körülmények között. Saját egyéni írói törekvéseiknek, szán dékaiknak megfelelően, de a legfőbb irodalmi, esztétikai jellegzetességeket nézve, mégis a közös szellemi alap vonzásában. Így a születés és az iroda lomba lépés időpontja, a közös élmények és tapasztalatok, a programok ban és művekben testet öltő, rokonítható törekvések együtt alakítják ki a nemzedékeket, és formálják a nemzedéki tudatot. A nemzedék szó jelenté sében tehát semmiképpen sem áll első helyen a közös célok jegyében életre keltett tudatos szervezettség, nem egyenlő a tartalma az együtt menetelés sel és egyáltalán nem jelentheti az írói egyéniségek egybemosását bármiféle rokonság, sorsközösség, származás, közös indulás, útrakelés jegyében, Fü löp László is előbb a nemzedéki elv irodalomtörténeti alkalmazásával szem ben sorakoztatja fel érveit igen jó áttekintést nyújtó tanulmányában, hogy aztán a következő végkövetkeztetéshez jusson: „Líránk negyedszázada nem írható le a nemzedéktörténet alakjában. M égis: az áttekintés kiegészítő-alá 212
rendelt szempontjaként mindenképp érdemesnek látszik sort keríteni a ge nerációproblémára is, tartva magunkat ahhoz a tételhez, hogy nincsenek öntörvényszerűen, zártan elkülönülő irányzatközösségű, történeti egységek kel mérhetően együtt maradó nemzedékegységek, az összfolyamat mozgá sának irányát elsődlegesen szabályozó szerepben, ugyanakkor azt is elis merve, hogy vannak nemzedékjellegű alakulatok líránk történetében, me lyek ugyan nemzedékminőségükben, nemzedékvoltukban lényegében soha sem jutottak lehetőségeik ormára, az együtt haladás rövidnek mondható fá zisai után szétszóródtak, szétmorzsolódtak, ágakra s külön utakra osztód tak, de így is szükséges szemügyre venni mozgásukat." (Felszabadulás utáni líránk „ nemzedéki" tagolódása.) 20. századi irodalmunk történetében legszabatosabban az egymást kö vető Nyugat-nemzedékek írhatók le, nevezetesen az első három generáció, melynek históriája — bár az elsőé már nagyon csonkán — áthúzódott az 1945 utáni időbe is és bizonyos időszakokban fontos szerepet játszott a költészet szellemi arculatának alakításában és az új esztétikai lehetőségek feltárásá ban. A Nyugat-nemzedékek fellépési sorrendjét természetesen nem mércé nek fogjuk fel, nem tekintjük értékelő normának, amely a múlt felől nézve előzetesen, eleve értékbeli különbségeket állapít meg különféle későbbi fej lemények között. A nemzedéki sorrendet nem érték-, hanem időviszonyítási alapként kezeljük s egészen gyakorlati okokból van rá szükségünk: az anyagrendezéshez nyújtottak nagyon világos jelentésű támpontokat. Azt a költők portréját megrajzolva, egyenként kell eldönteni, hogy a pályájukat korábban, esetleg több évtizeddel előbb kezdő lírikusok hogyan, és az alko tóképesség milyen szintjén tudták munkájukat folytam. S ezen a ponton kell megkülönböztetnünk a közvetett és közvetlen hatást, a formális vagy haté kony jelenlétet. Füst Milán alig írt új verset 1945 után, tekintélye és befo lyása azonban, főként a hatvanas években, mint erre Somlyó György és Kis Pintér Imre rámutatott - s tegyük hozzá, részint Pilinszky János közvetíté sével - igen jelentős volt; annak viszont, hogy a felhigulásig termékeny Gellért Oszkár nyugatos versízlést közvetített volna, nyoma sincs. Hogy az irodalomtörténet szempontjából mit tekinthetünk múltbelinek és mit jelen belinek, azt elsősorban persze az évszámok döntik el; csak sohasem kizáró lagos érvénnyel. Mondhatnánk, az irodalom is olvassa önmagát és ennek révén a múltban keletkezett alkotás a jelenkori irodalom alkotóelemévé lép het elő, míg a jelenben írott mű megjelenése pillanatában elavulhat, a múlt részévé válhat, mielőtt a jelenkorhoz szólhatott volna. Közvetett hatáson azt értjük, hogy a jelenkori költészet múlt is : annyiban, amennyiben a régeb ben született alkotások aktualizálódnak. Ennek az átalakulásnak figyelhet nénk meg különféle tartalmú állomásait a József Attila-értelmezések 1945 utáni történetében vagy a Radnóti Miklós líráját körülfonó népszerűség vál tozásaiban, a negyvenes évek végén és főként a hatvanas években. A Sőtér István szerkesztésében megjelenő Négy nemzedék című anto lógia nem sokkal a korváltás éve után tartott szemlét a magyar költészet irányain. A válogatás bő teret szentelt a második és harmadik nemzedék bemutatásának, bölcs előrelátásról tanúskodva: ez a két nemzedék ugyanis - Szabó Lőrinc, Illyés Gyula, Jékely Zoltán, Vas István, Weöres Sándor, Zelk Zoltán művében — évtizedekre meghatározó szerepet töltött be a líra fejlődésmenetében. A generáció tagjai sorából többen nagy késéssel csat lakoztak hozzájuk, így Csorba Győző, Kálnoky László, Rónay György, Ta káts Gyula költészete csak az ötvenes évek végétől kezdett kibontakozni.
213
Az antológiából az is világosan kiderült, hogy a 20. századi irodalom Nyu gaton túli egész történetére kivetítve beszélhetünk első, második és harmadik nemzedékről. A szocialista mozgalom keretében az első csoportosulás azok ból tevődik össze, akik, mint Balázs Béla, Gábor Andor, Lányi Sarolta az 1918-19-es forradalom idején kapták a pályamódosító élményt; a má sodikhoz sorolhatók a húszas években induló költők; a harmadikhoz, az Ezüstkor időbeli megfelelőjeként, a munkásírók tartoznak. A népi írók moz galmán belül is megkülönböztethetjük a második és harmadik nemzedéknek megfelelő két csoportot. (Befejező vésze következő számunkban)
214
ÁGH ISTVÁN
Éppen csak magamban Az az enyém, amit én nevezek meg, de ki akarja megneveztetni magát? Micsoda nap járt itt, ha így földre hányt sarat, állatot, embert, fönti-lenti gépet? kibirhatatlan ünnepalkonyi fények: kabátom, sálam, sapkám dicsősége, ezüst angyalhajat fúj a szél rajtam át, ejtősen tekeredve megvilágítja belső sötétemet kedves kis villanatra, csipked, bököd, megfájdít azután. Álmodhatom-e korom havas csodáit ebben a locspocs-aljú égderűben, midőn bokámig ér a sár? kabátom, sálam, sapkám dicsősége kiderítetlen romlásom takarja, fölsóhajtok a rejlő csillagokra, elült rigóra kúszó macskára fülelek, elmondom iszonyom éppen csak magamban, távol kószál az Isten a nagy karácsonyfával, más meg mért hallaná? Mégis megálmodom korom havas csodáit, karácsonyfa-tolvajnak túlkoros, csak a fenyves szőrös füle hallgat megrendülten, karneváli tizedelés után, gyantát köp rám, zuzmarával lesóz, eljátszogat velem barmot és birodalmat, míg hallgat, bégetek érthetetlenül-pontosan, onnan tolul a telő hold fölém, hogy megszeressen. Meglelni újra, vigyázni koporsóig, mindent, mi emberségem milliárd pillanatából kimaradt!
215
Felejtett aranylelet Tejútam ragyogása, a valaholi éjszakára fölrákódott világvárosi éjt vándorló vadludak, égi archeológusok, böködik csőrrel, szélkopta kislapáttal kotorják makacs szárnnyal, kiáltozásuk próba-f urat. Itt nincs egyetlen csillagom, csak hold lesi a földet, részvéte magányos, szakadtra szörnyedt ragyogással vöröslik át mennyei kulcslyukon, az elkésett vadludakat számolom, mint északról leoldott fekete rózsafüzért, a hold előtt miként hullnak alá valami Dél-dunai embertelen lapályra.
216
NÁDAS
PÉTER
Mint a lélegzet vagy a dobbanás Én is beljebb hajoltam az ólba, hogy jól világítsak neki, nagyon jól akartam világítani, habár fogalmam se volt róla, mit tehet vagy egyáltalán tudja-e, mit kell tennie egy ilyen helyzetben, valamiként mégis bíztam benne, tudni fogja, holott most inkább olyan volt, mintha nem tudná, másfelől ha növényekről és állatokról volt szó, akkor nagyon sok mindent tudott, min dent tudott, de számomra oly felfoghatatlan volt a látvány, s az érzés, amit kiváltott, oly követhetetlen, a szenvedés, mely a tehetetlenségtől azon nal a mi szenvedésünk és nem hagy időt vagy erőt, hogy gyáván kimenekül jünk belőle, odaköt, s hálás voltam neki, hogy nem hagy itt és megpróbál valamit csinálni, helyettem csinálja és akkor nekem nem kell mást csinál nom, mint jól tartani ezt a lámpát. Az állat faránál guggolt és hosszú pillanatokig semmit nem csinált. Forróság volt odabenn és bűz, a lélegzet hirtelen elnehezült, ami akkor nem zavart, mert a halál volt ott, mégha tudtam is, hogy ez a születés. Aztán lassan felemelte az egyik kezét az öléből, olyan furcsán, elgondolkodón és lazán be voltak hajlítva az ujjai, és azokon az egymásra for dult, duzzadtan rózsás ajkakon becsúsztatta, láttam, amint csuklóig eltűnik. Az állat ettől felvonaglott, végre levegőhöz jutott, nem hörgés volt ez, hanem mintha okádna, úgy szakadt ki belőle a görcse, rúgott és pofájával, melyből csurgott a nyál, melyben összecsattant a fog, mintha belé akarna kapni. Ő kirántotta a kezét, guggolva azonban nem tudott menekülni, és én is akadályoztam, mert ezzel a lámpával itt álltam az ól szűk ajtajában és az ijedtségtől nem tudtam hátraugrani; a fenekére huppant, bele az iszamós alomba, A disznó azonban visszaejtette a fejét, pofája nyitva maradt, gyorsan, rendszertelenül, harákolva utána, mohón szívta magába a drága levegőt és szőke sörtéktől pillázott halványbarna szemével nézte őt. Éreztem, ahogyan a kutya egyenletesen a lábamra liheg. És az üregéből csaknem kiforduló szem, ahogyan fektéből őt nézi, fe hérje csupa vér. És akkor már Kálmán se nézte, mit csináljon, hanem ezt a szemet nézte, feltérdelt és a kezével megint belemélyedt az állat testébe, és amint lassan előre hatolt, már azzal sem törődve, hogy a húgyban és a szarban csúszik előre, meztelen testével ráfeküdt, rányomódott az állat felpúposodott olda lára, teste súlyával nyomta és nézték egymást és már együtt is lélegeztek, mert amint testével rányomódott, az állat a levegőt szépen kifújta és amikor megemelkedett, az állat készségesen beszívta, könyékig benne volt már, de akkor, mint akit megvágott az áram, rántotta ki és egész testében rázkódva, reszketve, ordítani kezdett az ólban. Valamit ordított, de nem értettem, valami szavakat ordított, de nem lehetett érteni.
217
A disznó sivított, csúszott a farával, elfulladt, kimeredt a lába, oly éle sen, magason, hosszan sivított, akárha sikoltana, visszarándult és megint megmeredt, de valamiként megőrizte, helyesebben a teste még finomabbá tette azt a ritmust, amit az imént együtt találtak meg, s mindeközben nem hogy nem mozdult el a szeme Kálmánról, hanem teljesen józan maradt, ő pedig a lámpafényben lucskosan felfénylő karját, mint valami idegen tár gyat, maga elé emelve, beletapadt a tekintetébe s oly váratlanul némult el, amilyen váratlanul ordítani kezdett; ha azt mondanám, hogy segítséget kért tőle a szem, ha azt mondanám, felszólította őt valamire s irányította, ha azt mondanám, hálás volt neki, biztatta és készségével biztosította, hogy jó nyomon vagyunk, csak így tovább! akkor érzelmes emberi fogalmakkal szennyezném be ama nyers és közvetlen, de semmiképpen nem durva érzéki erőt, melynek kifejezésére minden bizonnyal csak egy állat szeme képes. Ordítására a disznó sivítással válaszolt, és a disznó csendjére ő hallga tással. Eltávolodásuk ellenére, együtt maradtak. Az elnyílt szeméremrés mélye, mint a lélegzet vagy a dobbanás, a szí vások és lökések ismétlődésében fortyogott. Ő megint belenyúlt, egyenesen oda, ahonnan az imént visszarettent, elfogulatlanul, ahogyan untig ismerős helyekre térít bennünket a szükség. A fejét kifelé fordította közben, akárha rám nézne, fö l de a szemét is lehunyta. Az állat hallgatott, akárha készségesen visszafogná lélegzetét. S valamit, mintha odabenn csinálna, és ezért nem szabadna néznie, ne lássa, tisztán érezze, amit csinál. Aztán lassan, fáradtan húzta ki a kezét, feltérdelt, nyakán előre csuklott a feje és nem láttam az arcát. M ég mindig csend volt, az állat mozdulatlanul hevert, s mintha megkés ve, de mégis válaszolna neki, hullámozni kezdett az oldala, majd egész teste hullámzott már a nyomástól, szivástól és minden hullám végén az ész vesztő sivítás a szűk ól felforrósult bűzébe fulva. Meg fog dögleni, mondta, nem megy, mondta halkan, mint akit e hul lámzó szenvedés se tud megindítani, mert előbbre lát már, átlátott a halál ba, nem mozdult el ugyan, ott maradt, nem volt mit tennie. Annak azonban, ami az állat testében történt, még közelsem volt vége. Mert a következő szempillantásban valami vöröslőn megjelent a rés lélegző lebernyegei között, és ő, mint a disznó, sírósan sikoltozva vetette rá magát; rögtön elnémult, mert az a valami, mintha idegen csont került volna húsába, kicsúszott az ujjai közül, újra megragadta és megint kicsú szott. A rongyot, üvöltötte, s ez nekem szólt, de úgy éreztem, rettenetesen sok idő telik el ebből a fontos időből, míg sikerül felfognom, hogy itt vala milyen rongynak kell lennie. S a bénultság az én legbensőbb bűnöm lenne, ami megbénít, hogy ne találjam meg azt a rongyot. Nem volt rongy. Mintha hirtelen nem is tudnám, mi az? elveszíteném anyanyelvem sza vát, hogy rongy, és neki közben, rongyot! megint kicsúszik a kezéből. Üvöltött. És akkor még a lámpaüveg is majdnem lebillen, mert ki akartam volna
218
nézni az ól elé, és csúcsa a szemöldökfába beleakad, pedig ott volt a rongy, láttam, a kutya csapkodja a farkával, de utána kell kapni az üvegnek. S hogy a lámpaüveg mégse tört el, olyan észveszejtő győzelem, amilyet azóta se érezhettem, és hogy oda tudok kapni a rongyhoz. Két, behasított körmű, kicsi láb lógott ki onnan. A rongyot megtekerte rajta és úgy húzta, hátrálva, guggolva, ahogyan a disznó nyomott és sivalkodott. A küzdelem hosszú, maga a történés persze észrevétlen. A test oly simán és síkosan csúszott ki onnan, hogy ő nem is tudott elég gyorsan hátrálni guggolva, fenekére tottyant és szétvetett lábai között ott hevert a nyálka üveges burkában az újszölött élettelen, halványan fénylő teste a mocskos padlaton. Azt hiszem, mindhármunknak elakadt a lélegzete. Azt hiszem, az anya mozdult meg először fölemelte a fejét, mintha látni akarná, megbizonyosodni, megtörtént-e már, a kimerültségtől azon ban visszahanyatlott, ám amint visszakoppant a feje, valami új és elemi erejű ingerület futott a testébe, boldog erő, mely olyan fürgévé, ügyessé, hajlékonnyá és leleményessé tette, amit egy ilyen idomtalanul hatalmas állattól különben egyáltalán nem lehetett volna elvárni, farával kissé oldalt csusszant, vigyázva, hátsó lábaival ne rúgja meg, a hosszú köldökzsinór utánaengedett és a malacka csaknem moccanatlanul maradt ott Kálmán lábai között, ujjongó röfögéssel hajolt oda hátra, kicsi szippantásokkal vé gigszagolta és reszketve ujjongott fel a szagtól, két reccsintéssel elharapta a köldökzsinórt, s miközben Kálmán ügyetlenül csúszva előle, kiügyeskedte magát az ólból, felállt, szinte felpattant fektéből, nyalni kezdte, trappolva táncolt körülötte, röfögve és türelmetlenül döfödte a kicsi testet, nyalta, mintha föl akarná zabálni a földről, lökte, míg az végre lélegezni kezdett. Mikor egy jó óra múlva becsuktuk az ól ajtaját, s a faretesz halk koppanással becsúszott vájatába, négy malacka cuppogott a tejjel telt emlők forró, lilásan vörös tömlőin. Csillagos és sötét és néma volt a nyári éj. A kutya jött utánunk. Ő hátrament, letolta a nadrágját, hosszan vizelt. Én egyedül álltam az udvar közepén a kutyával. Ott, a trágyadombon ásta el a méhlepényt is. Már nem volt mit mondanunk, s úgy éreztem, többé nem is kell egy másnak semmit mondanunk. Sok volt az is, hogy itt állhatok, vizeletének hosszú csordulását, bő csorgását hallhatom. Mert amikor már megvolt az első és ő gyorsan kimászott az ólból, s én a lámpát magasra emelve félreléptem, egyetlen pillanatra egymásra néz tünk, a két mozdulat keresztezte egymást, ám közben a tekintet a boldog ság azonosságán mégis fönnakadt és a pillanat olyan hosszú lett, oly tömött, mintha kicsúszott volna belőle a valódi idő, s mindaz, mi a küzdelemből belénk szorult, csak ebben a közösségben törhetne ki, a vigyor őrületébe világított bele a lámpa, arcunk egészen közel, szeme eltűnt a vigyorban, csak száj és fogak, erősen kiugró állkapcsai, homlokába hulló csapzott haja, s amint váratlanul itt volt az arcom előtt, láttam, hogy az én arcom mása ez, mert én is ugyanilyen mohó őrülettel vigyorgok magamnak, s mintha csupán úgy kerülhetnénk ki vigyorgásunk dermedő idejéből, e közösségbe úgy ke rülhetnénk bele, ha egymásnak esünk.
219
Ha egymást szeretjük érte. És mégse lett volna elég, a disznó győzelméhez nem érhettünk volna fel vele. Hanem valami beszéd tört ki. A szavak nevetése. Hogy én, majdnem eltörtem a lámpát, mondtam, és hogy biztosan ke resztbe feküdt, mondta, és kérdeztem, ő miért ordított úgy, nem értettem, mit ordított, és hogy az apja se tudta volna jobban, mondta, és hogy én először azt hittem, a disznó csak beteg, mondtam, és még szerencse, hogy a köldökzsinór, és hogy nem tudtam, hol a rongy, és hogy milyen okos a disznó, mondta. És a kutya csaholva rohant, körbe az udvaron, körbe, egyre nagyobb körökben, ami ugyanolyan beszéd volt. Józan fénnyel világított le a tornácról a lámpa. Lassan mentünk föl a lépcsőn, kábán, kimerülten. M ég gőzölgött a víz a fazékban; miközben arra várt, jöjjön ki a méh lepény, én tettem föl melegedni a vizet, hogy langyosan lemoshassa a disznó emlőit. Az asztalhoz ment, kihúzta a széket, leült. Én előbb néztem a konyha tárgyait, a fehér zománctűzhelyet, az alma zöld konyhaszekrényt, a rózsaszínű dunnát a dikón; a petróleumlámpát az asztalra tettem, mögöttünk nyitva maradt az ajtó, s az enyhe légvonatban inkább füstölt, mint égett, aztán én is leültem. Ültünk, bámultunk magunk elé. Az isten faszát, mondta később, halkan. Nem néztünk egymásra, de éreztem, nem szeretné, ha elmennék s én se akartam volna elmenni még. A káromkodás pedig olyan volt, mint valami csendes jóvátétel, nekem szólt. Ő igazán ritkán káromkodott s ellentétben a többi fiúkkal, durva sza vakat se használt, legalábbis nem emlékszem többre, mint e három esetre. Majával kapcsolatos kijelentésére, mármint hogy mit csinálna vele, s aztán arra, amit a vécében mondott. Hogy ebédre megkaphatom. Ami viszont súlyos sérelemként, nem hegedő sebként maradt meg ben nem, elfelejtettem, de nem tudtam megbocsátani. S nem csupán azért, mert e látszólag ártalmatlan durvasággal csatla kozott akkor Prémhez és Krisztiánhoz, mit is tehetett volna mást? és bár mennyire fájt, a kapcsolatoknak ezt az állandó, és sok tekintetben izgalmas bizonytalanságát nem vehettem rossznéven, hiszen a világ természetes rend je vagy tán a korszak szelleme nyilvánult meg abban, ha soha nem lehetett pontosan eldönteni, ki ellenség, ki a barát, végső soron mindenkit ellenség nek kellett tekinteni, s elég volt csak arra a gyűlöletre és félelemre gondol nom, mely a zárt terület kerítése előtt elfogott és akkor már magam sem tudtam, hol a helyem, vagy arra a kínzó érzésre, hogy apám pozíciója miatt spicli vagyok a többiek között, holott senkit nem árultam el; ám ő kény szerű csatlakozása érdekében ama legtitkosabb pontján árulta el a barát ságunkat, még akkor is, ha a többiek nem tudhatták, valójában mit jelent, hogy én ebédre megkaphatom a Prémét, nem tudhatták, mire utal vele, mé gis! mintha ott, a többiek előtt mondta volna azt nekem, és ez több volt, mint arcátlan árulás! hogy én fogtam meg az övét, mert mintha más kíván220
ságom se lenne, mint megkapni ebédre! tehát nem úgy, a legteljesebb köl csönösségben történt, ahogyan történt, s mintha nem éppen ő kezdeményezte volna. Kirúgta maga alól a széket, és a konyhaszekrényből kivett egy üveg pálinkát, két poharat. Ugyanolyan bátran, gondolkodás nélkül tagadta meg, amilyen bátran, gondolkodás nélkül mozdult felém a keze. Hogy ne kelljen szégyenkeznie a többiek előtt, saját legbensőségesebb mozdulatától határolta el magát, most viszont, mintha árulását tenné jóvá e káromkodással, megköszönné, hogy mégis itt vagyok. Ami oly bőséges érzelmi áradás, hogy jobb hallgatni róla. És mindezt éppen úgy nem tudhattam elmondani Majának, miként anyám karján se tudtam elmondani a lányokat. A pálinkától némán berugtunk. Ha elegendő lenne megtanulni az élet legfontosabb dolgait, de még a hallgatást is meg kell tanulni róla. Nagyon sokáig ültünk ott az asztal lapjára bámulva, részegen, s a ká romkodás után valamiért egyáltalán nem néztünk egymás szemébe többé. Holott ez a káromkodás tisztázott mindent, halálig. A végső soron való hűségét; hogy soha, senki, semmit nem felejthet. Tétován babrálni kezdett a lámpán, el akarta oltani, ám hiába csavarta le a kanócot, nem aludt el, még erősebben füstölt, és akkor az üveget levette, hogy elfújja, fújta, de miközben fújta, többször rá kellett fújnia, felröhögött, mert nem tudta eltalálni, mindig mellé fújt egy kicsit, és a bekormozódott, forró üveg kicsúszott a kezéből, széttört a konyha kövén. Még csak utána se nézett. Jó volt hallani ezt a törést, apró szilánkokra pattant szét. Később olyan lett nekem, mintha teljesen ébren aludtam volna bele ebbe a jóba, vagy elvesztem volna a saját gondolataim között, habár igazán nem tudtam volna megmondani, mire gondolok, avagy gondolok-e valamire egyáltalán; maga a részegségben eltompuló érzet újdonsága lett a gondolás nélküli gondolat, és nem vettem észre, hogy közben ő valamikor fölállt, a kőre letette a nagy lavórt és most a forró víz maradékát önti abba a la vórba. Nem volt homályos, csak távoli, érdektelen. És még mindig öntötte a vizet. Szerettem volna megkérni, ne öntse, hagyja már abba. Mert megint nem vettem észre, hogy közben ő valamilyen másik vizet önt a lavórba. Vödörből. És azt sem vettem észre, mikor dobta le a gatyáját a kőre, mezítelenül állt a lavórban, a szappan szépen kicsusszant a kezéből és elszánkózott a kövön, be a konyhaszekrény alá. Mondta, adjam oda a szappant neki. És hallani lehetett a hangján, hogy ő is teljesen részeg, amitől nevetnem kellett volna, csakhogy nem tudtam fölállni. És loccsant, csobogott a víz, mikor végre föl tudtam állni, és ő szappa nozta magát. Neki egyáltalán nem volt olyan nagy, mint a lónak, hanem inkább kicsi, tömör, vastag, s a felhúzódott heréken mindig úgy előre állt, begörbedt, ki nyomta a gatyáját; szappanozta.
221
Már álltam és éreztem, mégis ez fáj; fáj, hogy nem tudhatom, kinek a barátja vagyok. Nem tudom, miként tettem meg az utat az asztaltól a lavórig, az elhatá rozás észrevétlenül vitt át azon az időn, aminek el kellett telnie, ott álltam előtte és mutattam, adja ide a szappant. E szerelmi szenvedélyen túli közösség volt az, amire Krisztiánnal kap csolatban vágytam, a testvériségnek e csaknem semleges érzete, ahová vele soha nem jutottam el, s ami oly természetes, mint a látás, a szaglás vagy a lélegzetvétel, a szeretet nemtelen kegyelme; és talán nem túlzás forró háláról beszélni, igen, hálás voltam és alázatos, mert tőle kaptam meg azt, amit a másiktól hiába reméltem, s mindazonáltal ez mégse megalázkodás, nem neki kell hálásnak lennem ezért, a hála csak úgy van, önmagában, attól, hogy ő itt van, így, és én így, itt vagyok. Bizonytalanul nézett rám, nyakán ingott a feje, a szemembe akart nézni, de nem találta a pillantásomat, és mégis azonnal megértett, mert a szappant a kezembe nyomta és beleguggolt a lavórba. Benedvesítettem, gondosan szappanoztam a hátát, nem szerettem volna, ha piszkos marad. És tudtam, a Prém csak azért mondta akkor ezt a hülyeséget, mert neki volt olyan nagy; Krisztián néha felszólította, mutassa meg nekünk és mi né mán bámultuk, az élvezettől felröhögtünk, hogy ilyen nagy lehet. Elmondhatatlanul boldog voltam attól, hogy Kálmán mégis az én bará tom. Szappanos hátáról éreztem fölszállni az ól szagát és rendesen le kellett öblíteni a szappant. És a Prém csak azért mondta ezt, hogy ő véletlenül se csatlakozhasson hozzám, hanem inkább az ő barátjuk legyen. De a szappan belecsúszott a lavórba, elúszott széttárt lábai között, eltűnt. Ki kellett mennem a szabadba, annyira utáltam a Prémet. Puhába akadt a lábam. Annyira utáltam, hogy valami rosszullét fogott el. A kutya békésen, elnyúlva aludt a tornácon. A kezem szappanos maradt. A földön feküdtem és közben valaki eloltotta a villanyt, mert sötét volt. Eltűntek a csillagok, fülledten hallgatott az éjszaka. Sokáig csak arra gondoltam, haza kéne mennem, haza, semmi másra nem gondoltam, csak arra, haza kéne mennem. De a távolban néha felvillámlott az ég, gördítette a dördülést. Aztán vitt a lábam, húzott a fejem, a talpam érzett egy utat, melyről nem lehetett tudni, hová vezet. S amint a dördülések egyre közelebb húzták a villámokat, a levegő is megkeveredett, a fák lombjaiba belesüvöltött a szél. Csak mikor a szám érzett valami keményet, hűvöset, a rozsda ízét, akkor láttam, hazaértem; lenn a fák között az ismerősen világos ablakot, s ez itt a kapu vasa a számban. Mint aki először lép be oda, ahol ismerős, mintha már láttam volna, ami ilyen idegen. M eg kellett néznem, hol vagyok. A felzúgó szél hűvösében nagy szemekben kezdett cseperészni a meleg eső, elállt s újra cseperészett.
222
Egy ideig feküdtem ott a fényben a nyitott ablak alatt s azt szerettem volna, ha soha, senki nem talál meg. A falon láttam lecsúszni a villámokat. Nem szerettem volna bemenni, mert utáltam ezt a házat és mégis ez lett az egyetlen hely. És még ma is, a visszaidézés igyekezetében, pártatlanul messzi távlatot keresve a szemlélődéshez, még mindig nehéz elfogulatlanul beszélnem e ház ról, hol a közös fedél alatt élő emberek oly távol kerültek egymástól, olyan mértékben emésztette fel őket a saját fizikai és erkölcsi pusztulásuk folya mata, s olyannyira magukra, csak és kizárólag önmagukra voltak utalva, hogy nem vették észre, avagy úgy tettek, mintha nem vennék észre, ha az úgynevezett családi közösségből valaki, egy gyerek, hiányzott. Miért nem vették észre? Olyannyira nem hiányozhattam senkinek, hogy magam se tudtam, a hiány poklában élek; a hiány poklát gondolom világnak. Odabennről hallani lehetett a parketta finom reccsenéseit, néha egy csikordulást, valami neszezést, mozdulat motozását. Nagyapám nyitott ablaka alatt hevertem. Ő felcserélte a nappalt az éjszakával, éjjel élt, kóborolt a házban, nap pal bóbiskolt vagy a diványán aludt a lesötétített szobában, s e csodás for dulattal mindenki számára megközelíthetetlenné tette magát. S ha tudhatnám, mikor kezdődött e kölcsönös és sokoldalú bomlás, volt-e kezdete, mikor és mitől hűlt ki a tágas családi fészek, akkor bizonyára sok mindent mondhatnék az emberi természetről, no és a korról is, amelyben éltem. Nem áltatom magam, az istenek távoli okosságával nem rendelkezem. Tán anyám megbetegedése? Bizonyára ez is fontos fordulópont volt e folyamatban, bár nekem az ő betegsége, különös módon, inkább a tartós pusztulás következményének, mint kiváltó okának tetszik; mindenesetre az ő betegségét legalább annyira a kí méletességében is álnok családi hazudozás fátyla fedte el, miként a kishúgom állapotát, vagy a nagyapám asztmatikus rohamait, melyekről a nagyanyám titkon úgy nyilatkozott, hogy sem az orvosi kezelés, sem a diéta, sem a pon tos gyógyszerelés nem segíthet rajta, mert egyszerű hisztéria. És hogy egy vödör hideg víz kéne neki. E fizikai formákat öltő bomlásról legalább annyira nem illett szót ejteni, mint arról sem, hogy a nagyanyám miért nem beszél a nagyapámmal, aki vi szont egyetlen szót sem hajlandó váltani az apámmal, és napra nap úgy men nek el egymás mellett, hogy még csak nem is köszöntik, kölcsönösen levegő nek tekintik a másikat, holott az apám él a nagyapám házában. Tán kivételes szerencse, tán kivételes szerencsétlenség, ma sem tudom eldönteni, mi jobb, a tudatlanság-e vagy a tudás? de én bármennyire alkal mazkodtam is e hazugságokhoz, mintegy belesimulva a hazugságok rendszeré be, és a magam hatásos hazugságaival táplálva, segítettem is a hazudozás finom szerkezetének működtetését, s mégha nem láttam is le az eredethez benne, nem tudtam is pontosan, hogy mi, mit takar, valamennyire azért be láttam e takarások közé, tudtam például, hogy nagyapám betegsége valódi, komoly, bármelyik roham megölheti, s midőn a nagyanyám tétlenül és szigo rúan figyelte a rohamokat, úgy éreztem, mintha egyenesen erre a bármikor bekövetkezhető halálra várna; továbbá tudtam jól azt is, hogy a kishúgom gyógyíthatatlan, idiótának született és az is marad, csakhogy születésének
223
r
vagy talán fogantatásának körülményeit, az okot, ha van ilyen, szüleim lelkiismeretfurdalásának szövetsége veszi körül, ezért kell minduntalan a gyógyít hatóság reményét hangsúlyozniuk, mintha reményükkel igyekeznének elfed ni ama szörnyű titkot, valamit, amit senkinek nem szabad megtudnia; akárha itt, a mi családunkban, mindenki egy hazugsággal tartaná a kezében a másik életét; no, és egy véletlen mozdulatom következtében azt is tudtam, hogy nem a sikeresen végrehajtott epeműtét utáni lábadozás állapotában van az anyám. Karján heverve, figyelve lélegzetét, semmi mást nem akartam én, mint a nyakát megérinteni, tenyeremet az arcára simítani, és véletlenről is ezért beszélek; nem aludt, szeme csukva volt, s amint ügyetlenül mozdulva a nya ka felé, ujjam beleakadt a hálóing kivágását összefogó szalagcsokorba, s az nem volt megkötve vagy kioldódott hirtelen és a könnyű fehér selyem lecsú szott a melléről, helyesebben a másodper-cnek ama töredékében azt láttam, mintha a melléről csússzanna le, a mellét látnám, akárha azt látnám, amit látnom kellene, holott sugarasan hegedő sebet láttam a melle helyén, a varra tok nyomának vöröslő bordázatát. Üveg zörrent, a fejem fölött gyorsan becsukták az ablakot. Soha jobbkor nem jöhetett a vihar, úgy feküdtem ott, mintha azt remél ném, a lezúduló eső belever a földbe, felszívódhatok vele, a víz hűvöse azon ban kijózanított. Föltápászkodtam, hogy megkocogtassam az ablakot, engedjenek be. Legnagyobb meglepetésemre, nagyanyám elrémült tekintete nézett viszsza rám a szobából; nagyapám a diványán feküdt, hanyatt, hunyt szemekkel. M íg az ajtó előtt várakoztam, ingem, gatyám átnedvesedett, ömlött az eső, dörgött és villámlott, s mikor nagyanyám végre beengedett, a hajamból is csurgóit a víz. Ám ő villanyt se gyújtott, nem szólt, ügyet se vetve rám sietett vissza a nagyapám szobájába. Mentem utána. Nem azért sietett, hogy valamit tegyen, rögtön visszaült a székre, mely ről az imént oly meglepetten fölállt, hanem azért sietett, hogy ott legyen, jelen legyen, amikor bekövetkezik. A csukott ablak nagy üvegtábláin függönyként ömlött végig az eső, a minduntalan felvillámló kék fény kivilágította benne a mágikusan elmosott fákat, a közeli dörrenésekbe belereszketett, s valamiként úgy tűnt, mintha a vihar előtti fulladt forróságot csukták volna be ebbe a szobába. Nagyapám mellkasa gyorsan emelkedett, süllyedt, kezéből a nyitott könyv úgy lógott le a diványról, mintha a következő pillanatban ki akarna hullani belőle, másrészről viszont éppen e könyvbe kapaszkodna, az utolsó tárgy, mely az itteni világhoz köti; arca sápadt volt, fénylett a veri téktől, el nyílt szája fölött kis gyöngyök ültek a borostákon, lélegzete gyors, sipolt vele, húzta, nehéz. Viaszernyős lámpa égett a feje fölött, az arcába világított, ne legyen semmi rejtélyes a küzdelemben, nagyanyám azonban árnyékban maradt, a barátságos, meleg félhomályból nézett ki mozdulatlanul, kissé megfeszülve, várakozásteljesen. Maga is oly merev, mint a szék támlája. Egyenes tartású, magas asszony volt a nagyanyám, méltósággal teli idős hölgy, bár ma, visszaszámlálva az időben, megállapíthatom, hogy én öre gebbnek gondoltam, mint amilyen valójában volt, akkoriban alig valamivel több mint hatvanéves, csaknem húsz évvel fiatalabb a nagyapámnál, ami
224
viszont a gyermeki időszemléletre igen jellemző módon, számomra egyálta lán nem volt számottevő különbség, egyformán öregnek láttam őket, ősöreg nek, s öregségük által egymáshoz hasonlóknak is. Mindketten soványak voltak, csontosak, csaknem a némaságig hallgata gok, s ezt is az öregség szükségszerű kísérőjelenségének hittem akkor, holott valójában teljesen különböző okokból válhattak ily szótlanokká és szótlan ságuk minősége se volt azonosítható; nagyanyám hallgatagságában enyhe sértettség reszketett, s ezzel az állandóan és hangsúlyosan érzékeltetett sér tettséggel jelezte, hogy ő nem azért nem beszél, mint ha nem lenne mit mon dania, hanem szándékosan megvonta és folyamatosan megvonja szavát a világtól, így büntet, és én rettegtem ettől a büntetéstől; nem tudom milyen lehetett fiatal korában, de sértettségének okait keresve arra következtetek, hogy az életformájukban néhány évvel előbb beálló alapvető változásokat se tudhatta sérelmek nélkül elkönyvelni és elrendezni magában, valóban túl nagy volt e változás, s ő ifjú leányként túl szép volt ahhoz, hogy ne a világ elkényeztetett gyermeke legyen, mindhalálig; a háború után, néhány évig, még egy fekete, mindig tükrösen csillogó, tágas hintóra emlékeztető, Merce des márkájú automobil szállította be őket a városba, melyet egy annak rend je és módja szerint, zsinóros és ellenzős sapkát viselő komoly sofőr vezetett, a kocsit azonban el kellett adniok, én évekig értéktelenné vált részvényeikbe kötöttem be füzeteimet és könyveimet, a részvénypapírok hátoldalának ma kulátlan fehérje, ha a perforált szelvényeket letépte az ember, pompáson megfelelt e célnak, aztán a nagyapám váratlanul fölszámolta Teréz körúti ügyvédi irodáját, minek következményeként el kellett bocsátaniuk cselédjü ket s egy időre, míg el nem tűnt ő is, Stein Mária költözött be a cselédszo bába, s végül, a katasztrófa betetőzéseként, anélkül, hogy azt a nagyanyám mal előzetesen megbeszélte volna, az államosítások évében, nagyapám ön ként lemondott házuk tulajdonjogáról, ez pedig oly készületlenül érte a nagyanyámat, mesélte nekem nevetve anyám, hogy mikor a tudomására ju tott, de csak hetekkel később és egészen véletlenül, akkor egyeszerűen el ájult, elvégre az öröksége volt a házban, s mikor nagy nehezen magához té rítették, anyám nővére, Klára nagynéném pofozgatta életre, a legsúlyosabb büntetést mérte magára és a családra, nem szólt többé egyetlen szót sem a nagyapámhoz, amiben az volt a legmulatságosabb, hogy a nagyapám viszont úgy beszélt hozzá, mint aki ezt a szótlanságot nem veszi tudomásul; és ő valóban nem arra született, sértettségét teljesen jogosnak kell tekinteni, hogy cselédként, ápolóként és kegyes nővérként tevékenykedjék három nagybeteg és két elmeháborodott körül, apámról és rólam ugyanis egyértelműen úgy vélekedett, hogy nem vagyunk teljesen normálisak, amiben volt is némi igaz ság, nem erre született, mivel nem volt hozzá se érzéke, se szíve, mégha min dent pontosan, tisztességesen, a sértettség gőgjével el is végzett, amit el kel lett végeznie; nagyapám azonban éppen ellenkezőleg, ő tán végtelen türelme és mély humora miatt kényszerült a hallgatásra, ő nem volt sértett, helye sebben nem ő volt a sértett, hanem olyan humorosnak, fonáknak, kisszerű nek, unalmasnak, átláthatónak és nevetségesnek látta immár a világ dolgait, hogy véleményével, puszta kíméletből, nem akart volna senkit megbántani, olyannyira nem vette komolyan azt, ami mások számára halálosan kom oly nak tetszett, hogy az összeütközések elkerülése végett, magába kellett fo j tania lehetséges megnyilvánulásait, amitől, gondolom, legalább annyit szen vedett, mint a nagyanyám a saját megbántottságától. Az ironikus mosoly keserű zárójele még a rohamok közben is ott lebe 1 5 JELENKOR
225
gett a szája körül, akárha hunyt pilláinak védelmében mulatna a saját ful ladásán, sajnálatos, de elkerülhetetlen tévedésnek tartaná ama hiábavaló küzdelmet, amit a szervezete folytat ellene, mert nem engedi, még mindig nem engedi bekövetkezni, aminek majd úgyis be kell következnie. Nagyanyám pedig szinte dühödten szemlélte ezt; már csak azért is dü hödten, mivel ily módon, a maga humoros módján, a nagyapám semmikép pen nem lehetett úgymond hálás beteg, szeretett volna meghalni, ám nem tudott meghalni, ő nem ápolója kezére bízta hát magát, hanem valamely végső bölcsességgel kínálta föl testét és lelkét annak az erőnek, mely hite szerint rendelkezett vele, s így kivonta magát az ápolás szükségképpen ke gyes, világi jótékonysága alól, humorisztikussá tette az ápolást. Ami nagyanyám eleve sértett szempontjából nézve, olyan lehetett, mint ha csak azért csinálná ezt az egészet, ezt a hálátlanul hosszú haldoklást, ezt a faksznit, hogy még ezzel is, az utolsó pillanatig bosszantsa és sértse őt. Ugyanakkor e küzdelemben és párharcban, már a külsőségeket tekintve se volt semmi szégyenletes, ügyetlen vagy szegényes; mindketten megadták a módját. Gondosan, körülményesen, választékosan öltöztek, soha nem láttam őket hiányos öltözékben, rendetlenül vagy elengedetten, nagyapám, bár soha nem ment sehová, minden délután rendesen megborotválkozott, keményített gallérú, fehér, csak és kizárólag fehér ingeket viselt, kissé ügyetlenül nagy cso móra kötött selyem nyakkendőket, élesre vasalt, bőszárú, szürke nadrágo kat és rövid, kávébarna, kordbársony házikabátot, a nagyanyám pedig eny hén magasított sarkú finom bőrpapucsokban mosogatott, főzött és takarított, derékba szabott, harangszerűen a lábára boruló, hosszú pongyolákban, év szakok és alkalmak szerint különböző anyagokból, kartonból, selyemből, pu ha gyapjúszövetből és mélyszínű bársonyokból, melyek mindig olyan gráciá val övezték alakját, mintha nem is otthoni, hanem esti öltözékek lennének, s ez nem volt annyira nevetséges, mint inkább szigorú és hajlíthatatlan, így, óvatosan, a tárgyakat mintegy idegenül és véletlenül érintve meg, tevékeny kedett hosszú pongyoláiban, sokat cigarettázott, s csupán a nagyobb mun kákhoz, ablaktisztításhoz, padlóvikszeléshez, nagytakarításhoz hívott segít séget, ahogyan ilyenkor mondani szerette: „veszek hozzá egy asszonyt", mint ahogy ő nem taxiba ült avagy villamosra szállt, hanem vett egy taxit és vett egy villamost; a nagymosásokat pedig Kálmán édesanyjával végez tette, aki hetente egyszer elvitte tőlünk a szennyes ruhákat és tisztán, vasal va hozta vissza. A nagyapám két hosszú sipolás rövid szünetében valami olyasmit mon dott akkor, hogy levegőt! ablakot! nem lehetett pontosan érteni, a légszomj görcse összezagyválta szavait, s nagyanyám föl is állt, de nem az ablakot nyitotta ki, hanem a villanyt oltotta el a nagyapám feje fölött, és megint visszaült a helyére. Éjfél körül járhatott. Nem nyitjuk ki neki az ablakot, mondta a sötétben, ugyanis ilyenkor, éjszaka, nem kívánnánk fölmosni a padlót, és levegő is van, épp elég. Ha jelen voltam, akkor úgy beszélt hozzá, mintha hozzám beszélne. Aztán várakoztunk a sötétben, csillapodjék a roham, vagy történjék valami.
226
P A RT I NA G Y L A J O S
melasz a jócukor még eluszik, sziszeg a tócsa, bejeged. ölére zárja csengő terpeszét reves, taros gyárrépaföld, gyárrépaég. babák a dérben szerteszét, oly szerteszét. daravetítőn a babák, a filmszomorú vagdalék. ön marharépa lesz, ön aknazár. riszál husos holdat főlé s szedetlenül prizmába áll a jósugár, a jósugár. forgatná jószavát a száj, ajkán vonatfütty, rámpafény. tehénkekugler voltunk, langy melasz, lágy, iszamos vagonok jó emléke lesz, patákon ragacsos vigasz, gacsos vigasz. cukorvágóhíd. üstjei sivító falához tapaszt, csitulj csak, tente, tente répaszusz, habzó, sikos szárnyát fölcsapja a zagytó és tolianként elereszti, centrifuimus.
227
tevecérna már babacsörlőt rázogat a jácint, világos még a domhatár szederje, nyelve hegyével maszatolna rá színt, ha nyugodt, fényes hold volna a nyelve. elsavanyul a virág-, a halillat, dromedár nyúlik; az éjteli dombsor. mint tű fokát, a szűkülő pupillát célozná s görbül el rajt milliomszor. ha selyemszál volnál, azon is a görcs, excellence-i cérna, par par excellence, mire kisimulnál éppen beletörsz, mire kifordulnál szépen belehalsz. már mintha szőre, gőzölög a kontúr, még térden áll, majd elhasal, nehézkes púpja lesüpped, köréje vakond túr kis halmokat, álcáznak itt, ne reszkess.
csillagokban dobog a tejgyár. szúrósodik. tejszag szitál, köpülőgép motoz a táj gyér sortéi közt. zörög, leszáll. gyöngyös lapályát föl se gyűri, vajsatu morran. kicsi göb, savacska gyűl a kese fűre, hogy élét vegye s lecsöpög. tehénkéit szerteuszítja, hát hol lakik a tőgymeleg, a zsiradék, ha így taszítja azt is, ki nem szakítja meg, csak csöpp szivét odaszorítja, ki nem reng itt, csupán remeg?
KALÁSZ
MARTON
Téli bárány 5
Januárban eljött hozzánk nagyanyánk. Akkor láttuk utoljára, amikor anyánk tőle akart pénzt kérni Paulinak hangszerre. Anyánk akkor magával vitt bennünket, Paulit meg engemet. Áthajóztunk komppal a Dunán, a Szige ten fölvett bennünket egy magyar lovaskocsi. Anyánk a kocsi derekában ült, beszélgetett a magyarral, mi Paulival lógáztuk a lábunkat, a kocsin nem volt saráglya. A kövesút mentén levő tanyákból kutyák meg gyerekek szaladgál tak ki. Egyszer kiabáltak is utánunk. - Német, kilóg a béled - mondták a ta nyasi gyerekek, mert fölismertek bennünket a viseletünkről. Megverdesték vesszővel a lábunkat. Pauli nem mert megszólalni, én se. A kocsis ember megsuhogtatta az ostort, nevetett. - Csúfoljátok tik is őket. Mondjátok: ,,Sokac, kilóg a kukac!" - Nagyanyánk a Szigeten túl, mindjárt a holtág hídja után lakott. A magyar korábban letett bennünket, gyalog mentünk a falu széléig. Anyánk hamar összeveszett nagyanyánkkal, mert nagyanyánk azt mondta, neki nincsen huszonhét pengője mindenféle flancra. Majd mit nem. Pauli nagyon elszontyolodott. Anyánk meg-megsimogatta a fejét s oda súgta neki: - Ne félj, nagyfiam, szépségem, lesz neked trombitád, hegedűd, vagy ami kell, akár ád pénzt ez a zsugori nagyanyád akár nem! - Ott alud tunk nagyanyánknál. Még este előtt átmentünk anyánk húgához. Nagyanyánk nem jött velünk. Nagynénénk biztatott bennünket, játsszunk a lányaival. De mi csak ácsorogtunk az utcán. Ha valaki arra jött, elhallgattunk. Ez szín magyar falu volt, s német szavunkra unokatestvéreink is néztek ránk, össze súgtak, kuncogtak. - Magyar vőm, ez a szépséges csavargó - érdeklődött nagyanyánk már az ágy homálya felől, amikor visszatértünk —, ő odahaza volt-e? - Anyánk még kicsit elüldögélt velünk az asztalnál. - Hát nem csú nyább kupec ez se, mint a maga ura volt, bizony, anyám - válaszolt vala melyes csönd után nagyanyánknak. - De fekszünk, fiaim, reggel korán indu lunk. Nagyanyánk most lovas szánnal jött. Vasárnap dél körül érkezett. Apánk leves közben kinézegetett meg hallgatózott az ablakon. Mintha a ködben fogatot biztatna valaki, morogta. Csengő is hallatszott. Kiment, aztán kimentünk mindnyájan. - Lányom, lányom - hallottunk egy kiáltó hangot a ködből. - Idehaza vagytok-e? — Mire anyánk kimondta volna, uram Jézus, az anyám, a szán fölért az udvarra. Két ló állt előttünk, párállva, zúzmarásan. Ismeretlen ember kászálódott le a deszkaülésről. A szán hátuljában, féderes ülésen, nagyanyánk magasodott. Berlinerkendőkbe bugyolálva, feke tén. Az ember lesegítette volna nagyanyánkat, de mindketten úgy megder medtek az út hidegétől, jóformán moccanni se tudtak. Nagyanyánk aztán megpróbált fölállni. Széjjelcsúsztak rajta a kendők. Láttuk, fél karja sínbe van téve s kendővel fölkötve. - Istenem, anyám, mi történt magával? kérdezte anyánk. Ahogy tudtuk, besegítettük nagyanyánkat a házba. - Eltört
229
a karom - sírdogált egyre eltört a karom. M ég életemben beteg se voltam, s most eltört a karom. - Leültettük a kályha mellé, lehámoztuk róla a tömén telen ruhát. Az ember is ledobta magáról a rackabundát, s fölhajtotta a krigli bort, amit apánk nyújtott neki. Anyánk a dupla gyapjúharisnyát rángatta le nagyanyánk lábáról. - Pauli, ágyaljatok meg gyorsan nagyanyátoknak szólt ránk - , ügyesen. - Apánk jókora szál kolbászt tett föl főni. Hozott a pincéből hozzá savanyúságot. Az ember kezdett fölengedni az asztal mellett. Néztük, mekkora étvággyal falja a szál kolbászt. Neki még aznap vissza kel lett mennie nagyanyánk falujába, s az legalább harminc kilométer út volt. - M ég jó, hogy annyira beállt a jég - mondta anyánk - , nem félt, hogy be szakad maguk alatt? - Nagyanyánk ült az ágyban. Szipogott. Enni nem kí vánt. Egyre a fölkötött karját igazgatta a berlinerkendő alá. Anyánk nagy üveg meggybefőttért szaladt le a pincébe. - Ezt megbontom magának mondta - , csak még hideg. - Nagyanyánk bevette az üveget maga mellé a dunyha alá s melegítette. Apánk beszélgetett az emberrel, aki egy-két krigli bor fölhajtása után el is köszönt. - Aztán mért nem ment inkább át a húgom hoz, anyám - mondta anyánk, mihelyt az ember kiment az ajtón - , ha már így járt s tehetetlen. Ebben a hidegben idáig elvergődni. - Nagyanyánk sér tődötten nézett maga elé. - Azt se kérditek, hogyan történt - mond ta. - De kérdjük - válaszolt anyánk. - Csak mondja meg, nincs igazam? Nagyanyánk erre megbántottan nézett. - Tudod, reggel kelek, ahogy szok tam, még szürkületben - mondta aztán - , akarom húzni a vizet, hát meg csúsztam a jeges kövön, a vas kiugrott a kezemből s megütött. Tudod, mit mondott a húgod, amikor üzentem érte s eljött? Ügy köll nekem, mit ugrálok már hajnalon fönt. Igaz, csak első Indulatában mondta. Mert nyomban sza ladt a doktorért. Az meg sínbe tette. Mert, azt mondja, ez bizony, reccs, eltörött, öreganyám. Bűzlött a pálinkától, fölkeveredett a gyomrom tőle, annyira. - Nem baj, jó helyem lesz nekem itt nálatok. Igaz-e, vőm? - sóhajtott nagyot apánkhoz fordulva nagyanyánk. - A malacot levágtam, húsom föl füstölve, azt a négy-öt tyúkot a szomszédasszony elrendezi a tojásért. Nagyanyánk már estefelé nem akart ágyban feküdni. Lefekvés előtt megtanácskoztuk, ki hogyan lesz, hol alszik, amíg ő itt van. Apánk a hencserre szorult, ahol Larenc helyett most már Pauli aludt magában. L arenc nagy anyánk mellé kéredzkedett, de nagyanyánk nem engedte. - Kiverném a szép szemedet, szegénykém, amíg alszol, ezzel a deszkás karommal, ni. - Így én kerültem nagyanyánk mellé. Pauli kelletlen fogadta apánkat. Larenc maradt anyánkkal. A dunna tetején ülve, fülig érő szájjal élvezte, hogyan vándoro lunk, helyezkedünk, morgunk, nyögünk. Anyánk a kályha mellé készített állandó széket nagyanyánknak. Azt hitte, amíg itt lesz, most már mindig fázni fog. Nagyanyánk inkább az ablakhoz ült. Mihelyt a szoba fölmelege dett, fejkendőjét félkézzel magyarosan hátrakötötte, még mindig szép vörö ses szőke haja dúsan kilátszott alóla. Ösztövér alakja elfoglalta szinte az egész ablakot, ha neszt hallott s ki-kinézett, hogy valamit lásson. A ködtől nem sokat látott. A havat, amely mindjárt a ház előtt egybeolvadt a köddel, egy-egy kopár fát. A ködben csókák, varjak károgtak időnként. Nem lehetett tudni, a közeli szőlőkarókon gémberednek vagy valahol a völgyben verek szenek. Nagyanyánk egyenes testtartással ült egész nap. Előbb bennünket várt, miért nem kerülünk már haza az iskolából, később apánkat, hogy nem jön meg abból a zsidó borászatból.
Napközben Larenc volt a szórakoztatója. Larenc, amekkora sózsák volt, még emeltette volna magát nagyanyánk térdére, hogy meséltessen magának. Nagyanyánk egyszer meg is feledkezett róla, hogy eltört a karja, s megpró bálta. Akkorát jajdult, hogy anyánk beszaladt a ház elől, ahol a havat sö pörte. Apánk mindezt meghallotta este, s azt mondta, akkor okvetlenül be kell menni a faluba, vagy inkább a városba, a törést meg kell orvosnak mu tatni. Hátha elmozdult a csont a helyéről s majd rosszul nől össze. - Helyén van ez - kocogtatta meg derűsen nagyanyánk a karján a fát. - Már nem is érzek semmit. - Nem mentünk másnap sehova. Larenc azért annyira meg rémült, hogy ettől kezdve nyugton maradt. Nagyanyánk hamar észrevette, valamiért mégiscsak nagyobb nálunk a csönd, mint kellene. - Mit csinálnak a szomszédaitok - kérdezte. — Nem hallom őket, nem jönnek. Csak nem vagytok haragban? - Anyánk elmondta, Meinradék ősszel beköltöztek a na gyobb faluba. Házuk lett. - Ugyan - tűnődött nagyanyánk - , házuk. Aztán miből? - Meinrad, mint anyánk megjósolta, pár napra rá megjelent a hegyen. Délután volt, nagyanyánk azt mondta, lát valakit előbukkanni a ködből. Meinrad nem látta nagyanyánkat. Kampósbotjával fölnyúlt s megkocogtatta ablakunkat. Aztán átment a maguk présházába s megrakta a tüzet. Félóra múlva átjött hozzánk. Valakitől megtudhatta útközben, hogy nagyanyánk nálunk van, mert egyáltalán nem lepődött meg. - Szóval házra tettek szert s beköltöztek innen - vágott kíváncsiságból mindjárt a közepébe nagy anyánk. Magázta Meinradot s bácsinak szólította. - Aztán milyen a ház? Meinrad a vállát vonta. - Ti segítettetek rendbe tenni, pakolni, költözni fordult hozzánk. — Pauli még el is búcsúztatott bennünket a trombitájával. Mondtam is, ennek a gyereknek mire jár az esze. Ha maga azt hallotta volna. Itt áll kint a ház előtt, s amíg mi ereszkedünk lefelé a szekérrel, olyan szív hez szólóan fújja, hogy nekem, nem szégyellem utólag se kimondani, kicsor dult a könnyem. Nagyanyánk a három este csak kiszedte Meinradból a házszerzés rész leteit is, amiket mi se nagyon tudtunk. S anyánk mindvégig kicsit neheztelt is Meinradékra a titkolózás miatt. A ház különben egy idős asszonyé volt, akihez Agnesz néni el-eljárt, mivel egy faluból származtak el valamikor ide hozzánk. Az öregasszony régen, amikor Agnesz néni még igen pici lány volt. Az öregasszonyt a férje utáni rokonság nem szívelte ebben a nagyobb falu ban, özvegységére csak erősödött a harag köztük. S aztán szégyellték a nya valyatörős lányt, akivel az öregasszony kettesben ittmaradt. A lány időn ként elesett. Olyankor vergődött a földön, száján kitüremkedett a hab. Az öregasszony igyekezett bevonszolni a házba, de gyönge volt hozzá. Egy-egy szomszéd, arrajáró, aki látta, vagy segített vagy nem. Az emberek nem sze rették nézni. Ha mezőn fordult elő, az öregasszony csöndben megkucorodott a lány mellett, s várta, hogy a roham elmúljon, kinyissa a szemét, fölkeljen. Aztán kapáltak tovább. Meinrad Agnesz néni mindig vitt gyümölcsöt, eztazt, tőlünk kecsketúrót, ha bement, segített az öregasszonynak, ha ráért. A nyavalyatörő s lány egy-két éve szökdösni kezdett. Az öregasszony addig csatangolt a mezőn, amíg meg nem találta. Elmúlt télen, a zimankóban, csak másnap talált rá, holtan feküdt a lány, megfagyva a malomgát tetején. Arcán, talán először, a gyűrődések teljesen elsimultak, mosolygott. Ez a mosoly rajta maradt a temetés napjáig. Meinradék nem merték nekünk se elmondani, hogy az asszony a lánya temetése után beszélt Agnesz nénivel. Vegyék meg a házát, ajánlotta, nem
231
kell a teljes árát most ki se fizetni. Adnak a hiányzó pénzre adóslevelet, s mire megint összegyűlik annyi, rendezik a tartozást. Vagy részletben fizet nek. Meinrad félt adósságot csinálni. A ház el is volt hanyagolva, látta, sok munka lesz rajta, ha megveszi. De udvara szép nagy volt, a felsőkert föl húzódott a domb tetejéig. S házat venni a nagyobb faluban, mindig beköl tözni télire, emberek közé, nagy csábítás volt. Elmentek közösen Vass főjegy zőhöz. Ott az öregasszony nyíltan megmondta, azért sürgetné, ha hirtelen meg talál halni, nem akarja, hogy ura utáni rokonai örököljenek. De Vass jegyző úr is, Meinrad is tartsa titokban, amit mond. Vass főjegyző azt vála szolta, ezzel ügyvédhez muszáj fordulniuk. Meinrad Kincsest ismerte. De úgy volt vele, szerencsés-e ilyen időben, kényes ügyben zsidó ügyvédhez menni. Meinrad, legyen esze, mondta Vass főjegyző, maga nem olyan ember. Másnap bementek Kincseshez. Az öregasszony, Meinrad meg Agnesz néni. Kincses elsőnek elküldte őket a meglevő pénzzel a bankba. Az adóslevelet maga helyezte letétbe. Az öregasszony a szerződés aláírása után külön is beszélni akart az ügyvéddel, úgyhogy Meinradék előbb eljöttek. Amikor az öregasszony júliusban meghalt, kiderült, a végrendeletét csinálta akkor az ügyvédnél. S aszerint a bankban letett pénzét meg a Meinradéktól még járó adósságot a szülőfalujában élő húgára s annak gyerekeire hagyja. Meinradéknak ennyi s ennyi idő alatt kell tartozásukat oda törleszteniük. Az öreg asszony férje utáni rokonai megrökönyödtek. De hamar fölvilágosították őket a városban, azért a kis házrészért, ami egynek-egynek jutna, fölösleges pörösködniük. Egyéb ingatlanja az öregasszonynak úgysincs. A végrendele tet tiszta elmebeli állapotában csinálta, támadhatatlan. S az a vele egy na pon készült adásvételi szerződés. Vass főjegyző mindezt csak megerősítette a községházán. Meinradék ősz elején beköltözhettek a házba. Vass főjegyző még a tél végén egyik este tovább bent ült az irodájában. Hallotta, hogy a hét órát elharangozzák, az utca felől a hangok elhallgatnak. Mire ráeszmélt, hogy kopognak, a fiatal paraszt már ott állt az iróasztala előtt. Kicsit mintha be lett volna csípve. Vass megismerte, az öregasszony sógorának fia volt. A fiatalember bizonytalankodva, de hamar a lényegre tért. — Azt üzeni édesapám, hogy ezt nem hagyjuk. Van még vonat meg hajó Pestre. Majd a Mühl Henrik ott intézkedik, hogy ezt ne lehessen. Lesz a svábnak igazsága - mondta. Vass hátrább tolta a székét. - Hát ha van édesapádnak utazni pénze, utazzon. Ez a dolog azonban törvény, s mint olyan sérthetetlen. Hallgattak. Vass fölnézett a fiatalemberre. - Tudod mit - mondta aztán - , el se hiszem, hogy édesapád üzeni mindezt. Honnan jössz? — A fiatal pa raszt elvörösödött. — Na ugye — mondta fölénye tudatában a főjegyző. Van egyáltalán fogalmad, ki az a Mühl Henrik? - kérdezte. - Van. Vagyis nem nagyon - válaszolt készségesen a fiatal paraszt. - Hát ha kíváncsi vagy rá, megmondhatom neked - mondta a főjegyző. - Mühl Henrik volksbundista képviselő Pesten. Aki azért ül ott a Parlamentben, hogy, mint ti mondjátok, a svábnak igazsága legyen. Most pedig eredj szépen, nincs ilyes mire időm. Meinrad következő alkalommal azzal a hírrel jött, hogy megkezdték az összeírást a nagyobb faluban. Népszámlálás lesz. Tudtunk róla, apánk is hal lotta a városban, hogy járják a házakat az összeírok. - A sárgalábúak, vagy ahogy csúfolják őket, akik a pappal tartanak - mondta Meinrad - , mind azt íratják, hogy magyar nemzetiség, magyar anyanyelv. Persze ők a gazdák, őket a vagyonuk megvédi. Van, aki azt íratja, hogy nemzetisége magyar,
232
anyanyelve német. Talán olyan is van, aki fordítva. - Meinrad beszédén érződött, tovább rágta, fontolta ő ezt, mint itt nálunk előadja. - S te mit mondtál be - kérdezte nagyanyánk. Most már tegezte Meinradot. Nálam még nem jártak - mondta erre Meinrad. Az idő lanyhult, a hó olvadt. Tocsogós lett az út, aztán dágványos. Farsang táján, egy vasárnap ebéd után hozzánk is megérkezett az összeíró. Az egyik segédjegyző volt a nagyobb faluból. Sorra vette a nevünket, születésünket, meg ami adat kellett neki. Az, hogy nagyanyánk itt van velünk, kicsit zavarba ejtette. De aztán a biz tonság kedvéért fölvette az ő adatait is. - Leánykori neve? - kérdezte be gyakorlottan. - Grünfelder Agatha - válaszolta nagyanyánk. Itt a segédjegyző megintcsak megállt. Ránézett nagyanyánkra. - Zsidó származású? — kérdezte zavartan. - Mit nem mond a bácsi - szólt rá nagyanyánk a fiatal emberre miért volnék én zsidó? Becsületes német asszony vagyok. — Az összeíró még inkább zavarba jött. - Csak a szokatlan név miatt - mondta. - Nekem ezt kötelességem mindenkitől megkérdezni. - Ingerülten apánkhoz fordult. — Úgy látom, tagja a Volksbundnak. Akkor természetes volna, hogy német nemzetiséget meg német anyanyelvet írjak. — Anyánk kérdőn nézett apánkra. — Hát igen - emelte meg asztalon heverő kezét apánk —, igen. M i alig vártuk, hogy a segédjegyző megigya pohár borát, fölálljon s elmen jen. Kártyázni akartunk nagyanyánkkal. Nagyanyánk nagyon jó veszítő volt. Ügyefogyottan fogta bal kezében a kártyát, a törött jobbal, ha adni kellett épp csak mutatni tudta, Larenc melyiket húzza ki a lapok közül. Larenc nem ismerte a kártyát, sokszor mellényúlt. Mi meg hujjogva, könyörtelenül lecsaptunk. Nagyanyánk szidta Larencet, bennünket, eldobálta a lapot. Egyen meg a fene benneteket -mondta. De azért nevetett. - Nem látok már játszani - szólt kimegyek, megnézem, megetettek-e odakint. Apánk a gallysöprűre támaszkodva állt a ház sarkánál. Anyánk mellette. Néztek le a völgybe, a szürkület elé. - Épp mondom - szólt anyánk, amikor mindnyá jan kiértünk épp mondom, nem lesz-e abból baj, hogy csak jönnek s min denfélét beírnak. - Apánk hallgatott. Nagyanyánk közelebb lépett. Ösztövéren, egyenes tartással állt, szinte fejjel volt magasabb apánknál. Nagyanyánk karja egyre jobban viszketett. Ahogy kinyílt az idő, nem bírta tovább. Bement a városba, megmutatta orvosnak, s onnan már vissza se jött hozzánk. Anyánk elkísérte. Levették nagyanyánk karjáról a sínt, ko rábban is jöhetett volna, mondta az orvos. Rendesen összeforrt, nem mindig ilyen szerencsés idős korban már a csont. A kórházból átballagtak a város piacára. Addig járkáltak, míg nagyanyánk nem talált ismerős lovaskocsit, aki a Szigeten át hazavigye. Szerencséjére ott volt ugyanaz a fuvarosember, aki januárban elhozta hozzánk. - De ma nem fizetek - mondta neki nagyanyánk. Vettek m ég ezt-azt nagyanyánknak, levesszűrőt, ingnek való kékfestőt, cu korkát az otthoni lányunokáknak. Nagyanyánk búcsúzóul anyánk cekkerébe is bújtatott egy kis pénzt. - Tedd el a gyerekeknek - mondta - , ha el nem költitek, jó lesz valamire. - Hogy féltem, hogy nem bírom ki vele, míg itt van - mondta este ide haza anyánk - , hogy majd veszekszünk. Hogy féltem tőle. Mióta az eszemet tudom, félek tőle. - S elsírta magát. Se apánk, se mi nem értettük anyánknak ezt a kifakadását. Nagyanyánk olyan kedves volt egész idő alatt. Egy hangos vagy morc szava nem volt. Csak az alvás okozott miatta kényelmetlenséget. De azt is megszoktuk vol na már, ha nem hagy itt bennünket.
233
Ahogy szikkadt s tellegetett az idő, Pauli kecskeőrzés közben elkezdett odakint gyakorolni a trombitán. Bent a szobában télen nem lehetett, mert megsüketültünk volna. S nem is volt muszáj neki, hisz a zenekar télen át lakodalmakat muzsikált, azokra meg Pauli a kora miatt még nem járhatott. A kecske egészen jól megszokta a trombitát. Pauli már ijesztgetni se tudta vele, mint régebben, ha unta a legeltetést, s azt akarta, hogy szaladjon haza. A kecske minden zsengét mohón megrágott, s amikor meglettek a gidái, azok ott tipegtek, ugráltak körülötte. A gidákat tavaly is, s alig ment el nagyanyánk, idén is magával vitte Prakatur, a városi órás, távolabbi szőlő szomszéd, egy kosárban, s vagy levágta vagy eladta őket. A gidákat meg sirattuk, de a pénzt, amit hozott értük, anyánk kisimította előttünk az asz talon, s örültünk neki. Pauli esténként megint bejárt a faluba, a Scheurer-kocsma hátsó helyisé gébe, próbálni. Készültek a pünkösdre. M eg a nagyobb eseményekre, a Volksbund-nagygyűlésre. Vadkerti is rendszerint benézett a próbákra. Tetszett ne ki, hogy Künzel, a zenekarvezető azt mondja, neki ott minden kottafej úgy stimmeljen, mintha magának Adolf Hitlernek muzsikálnának. Pauliék tudták, nemcsak ők lépnek föl a nagygyűlésen. A közeli s távoli környék minden va lamirevaló zenekara eljön. Köztük egészen híresek is. Pauli idehaza minden alól fölmentette magát, csak trombitált. Vadkerti bekopogott Uzd tanítóhoz, hogy azok a fiúk, akik a zenekarban játszanak s a nagy német ünnepre ké szülnek, az iskolai munka alól föl legyenek oldva. Uzd összeveszett Vadkerti vel. Fülünk hallatára kiutasította az iskolából. Tudtuk, Uzd tanító azóta ha ragszik Vadkertire, amióta a boltos beüzent neki, tovább ne merészelje lányát Eminek szólítani. Az ilyen zsidós megszólítást kikéri magának. S addig is, amíg meg nem jön a hivatalos papír, írja csak Wiegandnak a lányt. S magya rázza meg nekünk, gyerekeknek, hogy Ernesztin többé nekünk sem Emi, ha nem szép német hangzással Stine. Uzd ettől fogva Ernesztinének hívta a lányt, a név végét gúnyosan megnyújtva. S nem szólt ránk, hogy ne neves sünk. Szegény Erni mindennap sírt. Aztán Uzd mégiscsak ránk szólt, most már elég. S úgy szólította Emit, ahogyan az apja kívánta. Uzd pünkösd előtti héten elengedte Paulit is meg a zenekarban játszó két másik fiút is. Pauliék akkor már a helyszínen gyakoroltak mindennap. Az ün nepélyt nem a nagyobb falu középpontjára tervezték, hanem lent a bikaistál ló előtti nagy füves térre. A falu összes ácsmestere a tér legfelső csücskén álló ház udvarán dolgozott, hatalmas emelvényt ácsoltak. A ház kapuját kitárták, fogatok hozták a gerendát, hajópallót, lécet. Csütörtöki szünetben anyánk ne kem is megengedte, hogy bemenjek a nagyobb faluba nézelődni. Előbb Meinradékhoz mentem. Csak Péter volt odahaza. Szülei valahol dolgoztak, Meinrad Mari már egy éve a városban szolgált, az apátságon volt szobalány. Pé teré k nem messze laktak a bikaistállótól. Péter azt mondta, apjáék nem en gedték meg neki, hogy odamenjen a bikaistállóhoz. Ügy csináltuk, hogy nem az utcán mentünk, hanem fönt a felsőkerteken. Leültünk a domb oldalába, onnan néztük, mi tevődik odalent a téren. Fölhallatszott a kopácsolás, ha le dobták a gerendát, annak a hangja, messziről zeneszó. Hamar meguntuk. Hazakísértem Pétert, majd a bikaistálló felé még elcsavarogtam beljebb a faluba. Pauliék épp akkor jöttek lefelé a poros út közepén lépkedve. Fújták az indulót, Pauli észre se vehetett engem. Pünkösd vasárnapjára virradó éjszaka Pauli már nem is aludt odahaza. Bent maradt Meinradéknál. A zenekar reggel negyedhatkor gyülekezett az
234
olvasókör előtt, félhatkor kezdődött a pünkösdi lovas köszöntő. A Volksbundlegények már évek óta külön jártak, a katolikus legényegylet fiataljai, a gaz dák szintén. A legények fölpántlikázott lovukat megülve sorra vették a lányos házakat. Az a fiú, aki épp udvarolt a soronlevő házhoz, a nyitott kapun belo vagolt az udvarra a tornác elé. A többi kint maradt. Amíg a zenekar valami szép keringőt vagy mazurt játszott, a lány kijött, süteménnyel, borral kínál ta a fiút. Aztán szüleivel együtt sorra kínálta az utcán maradt többi legényt. Jobbmódú háznál az apa egy-egy szivarkát is fölnyújtott a legényeknek. M in dig ráérősen ment végbe a ceremónia, komótosan köszöngették távoztukban a szíveslátást. A vége a Hegyi kocsma volt, ahol a lovakat a hosszú szin alá kötötték, s mentek be mulatni. Idén ki volt adva a parancs, féltízre végezniük kell. Tízkor kezdődik a nagygyűlés. - Mindenhun nagyon rövideket muzsi káljatok - Künzel, a zenekarvezető, egész reggel egyebet se hallott. Háromnegyed tíz körül be is kanyarodtak a bikaistálló előtti térre. Elől a zenekar, mögötte, itt-ott kicsit inogva a lovon, föl-fölkurjantva a legények. A tér tele volt néppel. A tömeg a környező utcákba is behátrált. Mi Meinrad Péterrel fönt imbolyogtunk egy kapu tetején. Anyánk lent állt, amit nem lá tott, arról mi tudósítottuk, ahogy tudtuk. Meinradék nem akarták elengedni Pétert. De anyánk amúgyis veszekedős kedvében volt, rájuk ripakodott, hisz Pétert a sírás környékezte. Anyánk útközben, a falu felé is dult-fult. Napok óta arról folyt a beszéd, hogy apánknak is föl kellene vonulnia a kisebb falu férfiaival. Vadkerti üzent, hogy most már számít rá. Apánk soha semmilyen összejövetelen nem szokott résztvenni. Arra se emlékeztünk, mikor járt utol jára bent a faluban. A mostani fölvonuláshoz barna ing kellett. Apánknak olyan nem volt. Anyánk már be akart szaladni a nagyobb faluba, hátha ott kap, de apánk azt mondta, ha ezért pénzt ad ki, leveri a derekát. Apánk ilyet nem szokott mondani. Anyánk nagy hevületében aztán kitalált valamit. Apánk fehér ingét hagyma héjával befestette barnára. M eg is szárította, mire apánk a szőlészetből hazaért. Az ing azonban foltos lett. Nem olyan nagyon, de egyik helyen sötétebb, a másikon világosabb. Föl lehet ezt azért venni, gondolta anyánk, s estére eldugta az inget. Hátha még kiegyenlítődik a pad láson a szél fuvalmától. Apánk ma reggel meglátta az ágyra terítve a felemás inget. Rájött, hogy ez az ő fehér inge. Dühében bevágta az ágy alá. Ügy káromkodott hozzá, hogy nemcsak a lélegzetünk, a messzi harangszó is elállt. Aztán kézre kapta Larencet, aki ott nyafogott körülötte, s kíméletlenül elfenekelte. Ketten jöttünk be anyánkkal. - Látod Paulit - kérdezte anyánk - , mert én nem. - Pauliék imént csatlakoztak a zenekarok seregéhez. Vártak, mint mindenki. Hirtelen meg bolydult a nép, valahol kettévált. Több autó jött lassan keresztül, megálltak közel az emelvényhez. Akik kiszálltak belőlük, fölmentek az emelvényre. A zenekarok egy intésre játszani kezdtek. Aztán megint csönd lett. A szónok az emelvény közepére állt. Alighogy beszélni kezdett, megszólalt a templom összes harangja. Tíz óra volt, beharangoztak a nagymisére. A harangok olyan nagy hanggal szóltak, hogy a szónok zavarba jött. Hogy kivágja magát, valami megjegyzést tett a papokra meg a templomra. Nevetett a saját sza vain. A tömeg azonban csöndben maradt. Elhallgattak a harangok, egyszerre mind a három. Lehetett beszélni. A hangosbemondók a magasban ide-oda visszhangoztak. Az emelvény közelében a fiatalok sorakoztak föl, a szónok le-lenézett rájuk. A lányok népviseletben, egy-egy csapat egyforma szok nyában, kendőben, melyik honnan jö tt A nagyobb falu lányai mind borszínű
235
felsőszoknyát vettek, a kisebb falu csapata sötétzöld felsőszoknyában volt. A legények meg a hátuk mögött álldogáló férfiak barna inget viseltek. Meszszebb nagyon sok ember, aki egyszerű ünneplőben jött. Fehér ingben, fekete szoknyában vagy nadrágban, kendőben, kalapban. A szónok időnként meg állt, végigjártatta szemét az emberrengetegen, a környező házakon. A házak elején horogkeresztes zászlók, a padlásszellőző résén kidugva. A hátul ácsor gókból az ügyesebbje elhozta a létrát a szérükről, az udvarokról s valaminek nekitámasztva arra kapaszkodott föl. A bikaistálló tetején is ültek, a rend fönntartók hiába integettek nekik, nem jöttek le. A népről nem lehetett tudni, érti-e, amit a szónok mond, érdekli-e, unja-e. Mindenki nyugodtan, a lábát váltogatva állt. A lovak mocorogtak olykor, a hátukon bóbiskoló legények kíméletlenül izzadtak a reggeli szesztől. Akkor bolydult meg kicsit a nép, amikor a szónok egyszer csak a távolba mutatott s fenyegető hangon azt kiabálta valahova: - Mert nem fogtok ti sem soká ott settenkedni a kertek alatt, igen, hozzátok beszélek, gőgösen megülni a lovaitokat, mi majd lerán gatunk benneteket a magas lóról. Arról a sárgalábúról - tette hozzá a szó nok, s körülnézett, várta a hatást. De csak az emelvényen állók nevettek. A morgolódás el is nyelte a szavait. Mindenki ocsudott, forgolódás támadt. De senki nem látott semmit. Csak akik az emelvényen voltak, meg mi, akik magasan ültünk, fogódzkodtunk, láttuk, hogy a gazdalegények lovagolnak a maguk pünkösdi köszöntőjéről jövet a kertek végében hazafelé, a kastély park meg a kálvária felé. A szónoklat már vagy két órája tartott. Anyánk egyszer csak rángatni kezdte a lábam szárát. Intett, jöjjünk le. Elég volt. Meinradéknál letelepült a tornácra, simítgatta a bokáját s jajveszékelt: — Jaj a lábam, nem érzem a lábam - mondta. - Ennyit ez az Adolf nem ér meg. - Meinrad egy lavor ban langyos vizet hozott neki, abban áztatta, pihentette. Idehallatszott a gyű lés hangzavara. Egyszer csak csönd lett, s kezdtek ballagni az emberek az utcán soká lefelé. Meinradék ránk is számítottak az ebédnél. - Nem is bá nom, halljátok — mondta anyánk - , nem tudnék én most elindulni. - Pauli nem került elő. Ők délután a kocsma udvarán meg a futballpályán muzsi káltak tovább. Az esti táncmulatságon Pauli már nem vehetett részt, mivel még iskolás volt. Mire alkonyat felé mi anyánkkal hazaértünk a hegyre, apánk Larenccel ott ült a présház előtt a rönkön. Apánk valami könyvből föl olvasott öcsémnek. - Na. ez ha már ilyesmire vetemedik, nagy lehet a lelkiismeretfurdalása - mondta anyánk. Hazajött Pauli is, mire igazán besötéte dett. Holtfáradtan. Letette a hangszerét az ágyra, anyánk elétette a vacsorát. Bátyám az első falatnál elaludt. Pauli júniusban kimaradt az iskolából. Anna, a keresztlány szintén. A vasárnap délutáni ünnepi vizsgán Uzd tanító elbúcsúzott a hatodikosoktól. Előbb még nyilvánosan vizsgáztatta őket, s bátyámat külön megdicsérte. Keresztapánkék is ott voltak. Az ünnepély után át kellett mennünk hozzájuk. Rég voltunk náluk, ők is nálunk, nehezen indult a beszéd. Keresztapánkéknak rádiójuk volt, keresztanyánk bekapcsolta. - Halgattasd el - mondta azonnal ingerülten keresztapánk - , az ember a saját szavát nem érti. Keresztanyánk kihozta a tiszta szobából a Paulinak szánt ajándékot, egy szép fehér, halványkék mintás, ingnek való anyagot. Anyánk is átadta a mi ajándékunkat. Keresztapánk még egy kis pénzt is dugott Pauli zsebébe. Erre anyánk intett apánknak, vegye csak elő is a bukszáját. Arról már nem volt szó, hogy bátyámnak tanulnia kéne, bujkál benne a tehetség. Uzd tanító oda
236
se jött a szüleinkhez. Apánk beszélt Kincses ügyvéd vincellérével, s követ kező héten már magával vitte Paulit. Nem volt nehéz beszerezni, a férfiak mindenünnen bevonultak. Kincses munkásai közül ketten is. Bátyám tizenkét évesen is még kisebb volt a hasonló korúaknál, de inas, erős. Bírta a munkát, szeretett apánkkal a szőlészetbe járni. Nagyon büszke volt, hogy pénzt keres. Nem annyit, mint a felnőttek, de ő is leteheti most már anyánk elé a kerese tét, hogy tegye el. Nyár végén apánk hordót vásárolni is magával vihette. Távoli faluba mentek lovaskocsival, elég messzi út volt át a dombokon. A hordókat való jában már megnézte, kiválasztotta, kifizette a vincellér, ők csak értük men tek, hogy a szüret előtt avatni lehessen őket, előkészíteni a mustnak. Ott éjszakáztak a kádármesternél a pajtában. Az elkövetkező napokban apánk is mintha izgatottabb lett volna. Ritkán láttuk ilyennek. - Na, majd - mon dogatta idehaza Paulinak. Egyik este meg valamennyiünknek: - Na, holnap itt az ideje. Apánkék a hordókat jó két héten át kezelték a nagy présház előtti gyöpös porondon. Szeres forró vízzel mosták, hideg vizet állattak bennük, majd bakra görgetve a hordót, ezt a vizet kiengedték, s újra szeres forró vízzel mos ták. Gurgatták, ingatták a hordókat, szagolgatták, szinte ízlelték a bensejüket. Közben a régi hordókat is elővették s átmosták. Pauli eleinte nem értette, miért olyan jókedvűek ettől. Oldalt állt, s inkább unalmasnak tűnt neki ez a munka. Vele legföljebb vizet hozattak vagy egy-egy köteg száraz venyi gét a katlanba. Apánk aztán szorosan maga mellé vette, s nemcsak magyará zott neki ezt-azt, csináltatta is Paulival. Ez már jobban tetszett bátyámnak. - Mert - mondta apánk - , ha most mindent jól megfigyelsz, könnyebben megtanulod, mint később. A magadforma gyerek könnyebben megtanul min dent, mint a felnőtt. - Pauli ámult apánkon, hirtelen milyen kedvvel beszél. Kérdezni is lehet tőle, ha mindenre nem is, készségesen válaszolgat, s nem morcosan, szófukaran, mint odahaza. Paulit a munka mozogni késztette az emberek közt, mintha máris közéjük tartozna. Ebédidőben, egy-egy cigaret taszünet alatt apánk árnyékába húzódott. - Na - mondta valamelyik új hor dónak, széles mozdulattal meglapogatva közben - , hamarosan töltögetjük a jó bort. — Apánk a fejét ingatta. — Ebbe nem — válaszolt —, ebbe csakis mus tot. Előbb mindig mustnak kell forrnia benne. Hogy a faízeket a szűz don gából kivegye. Ha mindjárt bort tennél bele, ezek az ízek tönkretennék. Érted? - Pauli bizonytalanul hunyorgott apánkra. Az egyszerre nem mosolyodott el. - Ragadjuk meg, ne álldogálj - szólt. - Kezedet tétlen senki ne lássa. Ebéd után a vincellér demizson rummal jött meg a városból. Vidám volt, izzadt a vénasszonyok nyarában. — Na, öcskös - mondta, ahogy elhaladt Pauli mellett - , látom, törekszel. - A vincellér letette a demizsont a kőasz talra, s osztogatni kezdte a rumot. Ahány hordó volt, annyi adagot osztott ki. - Te, Mess - mondta apánknak - , hozd ki a bort a pincéből. Mi se ma radjunk szomjasak. - Pauli is kapott egy pohárral. Az emberek a rumot beletöltögették a hordókba, öblögetni kezdtek. A vincellér később újabb adagot osztot ki, megint öblögettek. Ezt a második lét már állni hagyták a hordókban. - Hoztam azért annyit, hogy nekünk is jusson egy kis kóstoló - mondta a vincellér. Csak úgy boros poharába töltött mindenkinek a rum ból. Pauli ilyet még nem ivott. Mielőtt apánk mondhatta volna, ne is pró bálja, a vincellér már lenyeletett vele egy pohárral. Az emberek aznap már
237
nem csináltak semmit. Iszogattak, beszélgettek. Nézték a Dunát. Aztán szedelőzködtek. Apánk is indult Paulival fölfelé a hegynek. Észrevette, hogy Pauli bizonytalanul lépked. Aztán hirtelen rájött Paulira a szédülés, kicsit rogyadozott. A szőlő végében le kellett ülniük. Pihentek, néztek lefelé az alkonyuló tájra. Pauli előtt hol összemosódott a táj, hol olyan közel látta a Dunát, mintha mindjárt le is esne a partján. - Berúgtunk, ugye - mondta bágyadtan. - Hát - bólintott apánk. Pauli hangjában félelem volt. - Maga is? - kérdezte. - Szinte - válaszolt rá apánk. Ölbe ejtették kezüket, Pauli nekitámaszkodott apánk oldalának. Apánk, sokára, megszólalt. - Rendesen dolgoztál, a többi nem baj - vigasztalta Paulit. - Mondok neked valamit. Mikor ilyenkorú gyerek voltam, mint te most, valaki azt mondta nekem, ad egy tanácsot. Bármeddig élek, bármilyen világ ér, a mi életünkre egyet len dolog érv én y es... - Azzal akarta, kicsit elérzékenyedve, folytatni: Ha sváb v a g y . . . - De elhallgatott. Ha sváb vagy, kívánta volna mondani, itt, akárhol csakis a munkád után van becsületed. Vagy egyáltalán nincs. A svábnak jól kell dolgoznia, hogy itt becsülete legyen. Mindig kicsit job ban, mint másnak. Észrevette, hogy Paulinak egészen elnehezedik a szeme. - Jól van - mondta. - Gyere, fölsegítlek. Együtt szépen hazaballagunk. Anyánk vár. (Folytatjuk)
238
PÁLINKÁS
GYÖRGY
Innen a nyolcadikról S a szép sárga haj eltűnt a piros függöny M ögött azt hittem ami visszatetszik Mind óarany de az már egy másik Ablakban tükröződött s mi furcsább tőle lejjebb Egy melltartó függött kamaszkori Révedelem s fölötte a galambász ki Tojásokat tenyészt és szelektál a szürke és A fehér között kezében sárga söprű Stuccolt veszély galamb-ganét osztó Az alant-járó fejekre de csíkos a Fal is meg repedezett lehet hogy Hajszálak keringenek és szorultak rései közé Mint kihajított babona: meghal ki azt az ablakon Kidobta akár aki ott átelemben hátára Tette asztalán kenyerét Igaz nem csöngetünk be ezért egymáshoz Csak hiányozhat a másik M ikor lenn rövidülésben látszik orra és cipője Hegyével azonos léptékben eltávozik M ég visszanéz mintha integetne A haj a haj talán ami körüllengte s mintha Mondaná: nem voltál akkor az ablakban És rémlik mintha a szája remegne
Fókusz-blamázs Tudod már olyan kicsik vagyunk hogy mondhatják Nékünk: olyan kicsik vagytok s csak nézünk Magunkra mint a fordítva tartott kukkerrel Ama vizsgáló-bíró ki azt mondta: most olyan kicsik S tudod ha közel mehetnénk e fordítva tartott Látcsőhöz valóban azt látnánk hogy ők olyan nagyok Csak a csiszolt lencsék közé beékelődött a blende És most nem tudni hogy aki szembe az Talpon áll vagy mi álltunk tejre
239
ZALÁN
TIBOR
[Nyugodj meg a múzsák is itt lesznek időre keresztbe tett lábbal ülnek...] nyugodj meg a múzsák is itt lesznek időre keresztbe tett lábbal ülnek majd a barna heverőkön s rosszkedvűen hallgatják a róluk szóló szomorú verseket itt lesznek ne félj. homlokuk ezüstpántja kifosztja reménykedő pillantásodat : ölük végtelen jégmezőkre nyílik. illatos kezüket reszkető combodon nyugtatják és manöken-tekintetükben távoli földrészek párája dereng boldog leszel itt a múzsák panoptikumában : meglátod : mert eljönnek időre és ők jönnek majd el. hátukon idegen hímek bábrálását hozzák hozzád mellük szabad ringásában századok költőszorongásait. hallgatják szomorúan a róluk szóló rosszkedvű verseket, combjuk akaratod elől a semmibe nyílik ezüstös kezüket a melleden altatják el ilyenkor nyugodj meg közöttük álmodni fogsz. végre iránya lesz a símogatásodnak megint hallod amikor beláthatatlan virágoskertek mélyén a sovány unicornis elsírja magát érted, mellükért nyúlsz és márványba vermeled a kezed mellükre hajolsz s koponyád játszóterein mindörökre bealkonyodik. ülsz közöttük nyáladban évezredek sóvárgása érik hallgatod ahogy elhazudják tejed fölül a galaktikákat fejed alól kihazudják a keserű földet, mexikói hotelszobákban szeretkezel velük a végtelenített boleróra. gyönyörödben nyomornedegyek szomjúsága ragyog. ők már keresztbe tett lábbal ülnek megint a barna heverőkön szemben veled és sírnak
240
Cs
o r d á s
G
á b o r
Regényes történet A papír ne legyen túl puha. Se túl kemény. Nem fontos fehérnek len nie. Nem írni fogunk. Vágjunk le egy elég hosszú, egyenes csíkot. Száznyolcvan fokkal el csavart végeit ragasszuk össze. Esetleg, hogy később el ne vétsük, már most írjuk fel a csík egyik oldalára: „kívül” . A másikra meg: „belül” — vagy semmit. Próbáljuk egy ceruza hegyét — nem fontos hegyesnek lennie végigvezetni a „külső" oldalon. Meglepődve tapasztaljuk, hogy, és anélkül, hogy valahogy ceruzánkat felemeltük volna, hogy már régen a „belső” ol dalon járunk. Olyan pontot, ahol a papírcsík két oldala átmegy egymásba, holott lennie kell, nem találunk. Ez a pont: p. f. A papírgyűrű, amelyet kezünkben tartunk még, a „valóság". P. f. sza badon mozog benne. Most pedig hosszában vágjuk ketté a valóságot. Az eredmény egy kes kenyebb és hosszabb valóság, látszólag bonyolultabb az előbbinél: két csa varás is van benne. De ceruzánk hegyével nem sikerül átvergődnünk az egyik oldalról a másikra. Ebben a valóságban nincs p. f. Nevezzük „regény"-nek inkább. Az ollót meg „emlékezet"-nek. Most pedig vágjuk ketté hosszában a regényt. Kapunk két új regényt; p. f. egyikben „sincs". Csakhogy a két regény egy lánc szemeiként kap csolódik egymásba. P. f . : van. És így tovább. Elhangzik, hogy legyen világosság, és attól fogva sötétség borul a vi lágra. Fel-feltűnik az esti szürkületben a lappantyú. . . hol feltűnik, hol eltűnik, ezért. .. tündelevénynek nevezik. Hatalmas szájával röptében kap ja el az esti rovarokat, a lepkéket. A kétkésmadár hangjában a „kétkés-kétkés" kifejezést lehet hallani, a másik madár így válaszol: „háromnyársháromnyárs". „Szíjostor-szíjostor" suttog a víz nyelve a fövenyes öböl szá jában, a cölöpök között. Felszáll a tó nehéz lehellete a padló résein, elkeve redik a fiatal nővér lélegzetével, a hideg csónaktestek kátrányszagával. A szálkás szárazság, szemcsés rezgés, oldódás, lendület és súly, koccanás, pergés, köteges nyugvás, egyensúly, omlás és örvény, lassú, tág keringés, merülés, bukkanás, cikkanó égés, karcolódás és karcolás, forró szivárgás, rostos csavarodás, kocsonyás kenődés, zizegő sodródás, sűrűsödés és szálkás szárazság, szemcsés rezgés odabent, a víz széles dereka odakint, a nyírfa deszkán fehérlő holdfény, a dermedt, szomjas, fekete tömb: a lomb, a fa gyos cölöpsor, a zsibbadtan homályló homokperem a parton, a tocsogók habos ínyén vicsorgó kavicsok, a Kieltől Königsbergig húzódó nádasok, ta
1 6 JELENKOR
241
vak, zsombékok és erdőségek egyetlen nyitott szempáron, p. f. tekintetén keresztül áramlanak egymásba. P. f . : van. Karját óvatosan kiszabadítja a fiatal nővér feje alól. A fejet a korddzse kire helyezi. Csendesen kikászálódik a hálózsákból, félkönyéken küszködik a testpáráktól ragacsos orkánszövettel, fejjel előre csúszik ki ebből a her nyóbőrből. A sötétségben motoszkálva felöltözik, kioson az ajtón. A stégről beléereszkedik egy bólogató csónakba, eloldozza, dermedten tiltakozó, meg megroppanó izmokkal evezni kezd. A csónak sodornyomán olajosan, lustán forog a víz tiszta teteje. Nádba irtott, zegzugos csatornán siklik végig: amint nyílt vízre ér, a hold fényénél megnézi az időt. Avasan csapzott haját félresimítja. Merít egy marékkai a tóból, megdörzsöli az arcát. Egy ideig sodródni hagyja a csónakot, tájékozódik, aztán a tatot az Orion derekának három csillaga alá fordítja és egyenletes, hosszú húzásokkal evez sokáig. Megpróbálja távolságát felbecsülni a túlparttól. Először úgy gondolja, az út nagyobb részét megtette már, tarkóján érzi a part közeledését. Majd belefárad a várakozásba. Érzi, mindenütt, maga körül, a széles, vad vizet, mintha óriási, vastag kesztyű volna a tó, és ő ezen a kesztyűn keresztül tapintaná a világot; ekkor a csónak orra csikorogva felszalad a csigahéjak kal borított fövenyre. Egy tönkre hurkolja a láncot, életre rázza elgémbere dett lábát. Az erdő fölött tétován világosodik a levegő, p. f. beveszi magát az erdőbe. Ott még fekete, alvadt szökőkutak az óriási páfrányok; csak az ösvény fehér homokja világít, meg az égerek között elszórtan reszkető nyír fatörzsek. „Olyan mély volt ebben az erdőben a homok, akárcsak a Szaharában" - írja Kropotkin. „Köröskörül óriási, évszázados vörösfenyők emelkedtek a magasba, és a fák zúgásán, ropogásán kívül semmi zaj nem hatolt el hozzám" - írja. „egy vándor, a szomjazok részére, akik utána jöttek ide szomjukat csillapítani, itt hagyott egy nyírfakéregből való kúpalakú kanalat, amelynek a nyele egy hasított darab fa volt" - írja. Hideg homok folyik a vörösfenyők gyökerei közül. A napfény első pászmái rézsút átütik a liánok és mohok lecsüngő, pókhálóformán, lassúdan lengő szövedékét. Egy-egy lekorhadt, fényes-feketévé nyálkásodott kérgű ág törött gerincű kígyóként ágyazódik a moha keréknyi párnáiba, egy-egy kidőlt fa elmeredő gyökértányérja a rátapadt földdel, az abban megtelepe dett, borzas füvekkel legelésző bölény marjaként emelkedik elő a harasztok közül. Recsegés, cseperészés, nyikorgás körös-körül, egy felcsapott szárny, egy elrugaszkodó mancs leszakít, lesodor valamit, toronymagasból zúdul alá, tűlevelek, növényi szösz és por lassuló csóvája követi. A fák közt amfiteátrum-szerű, legalább ötven lépésnyi átmérőjű, kerekded tisztás. Az ösvény homokja elenyészik az aljzatot borító mohában. Mintha a Föld lélegzene, lassan inog, leng a moha. „A világegyetem végtelensége - írja Kropotkin - és megmérhetetiensége, a természet nagyszerűsége, szüntelenül lüktető élete mind hatalma sabb benyomást gyakorol rá — írja - és ez a soha nem szünetelő élet" — írja. A tisztás a közepe felé enyhén felpúposodik. A hüvelyes gyapjassás fonalas levelekből álló, asztalkaszerűen szétterülő, fénylő zsombékjai kö zött a tőzegmohák aranyló zöldje virít. A zsombékokon tömegével kúsznak
242
a tőzegáfonya finom, vékony, fásodott hajtásai apró, szabályos, örökzöld leveleikkel. Kicsiny, pirosló virágaik szirma kecsesen hátrahajlik, az elvirágzott kocsányokon apró, sárgászöld bogyók érnek. Tőzegeper, vidrafű / keveredik közéjük. Néhány lépést tesz még. Bokáit körülfolyja a láp, lába szárán araszol fölfelé. Moccanatlanul vár, míg sarka lágyan a szilárd mederfenékhez ütö dik. Lehellete fehéren gomolyog a kristályhideg levegőben. „Vagyok" gondolja. „M inden van." „A tőzegmohák aranyló zöldje virít" - látja. ,,„A tőzegmohák aranyló zöldje virít" - látja" - gondolja. „és ennek harmóniája azzal a pezsgő csodálattal tölti el, amelyet az ifjú lélek szomjaz, mialatt költői lendületes és találó szavakkal bizonyos tekintetben megadják a formát az emberiség iránt való szeretete és előre haladásába vetett bizalma érzésének, mely az ifjúság legszebb tulajdona és amely az egész életre a legtartósabban kihat" - írja Kropotkin. „Szeretném tudni - mondja - , mi az értelme ennek az egésznek." „H a lih ó"- mondja. „Kukurikú" - mondja. „Brrr! Nyeee!" - mondja. „M i az értelmeee!" - mondja. Az ösvény betorkollásától nem messze rábukkan a forrásra. Nem jelzi kő, káva, medence, deszkafoglalat. Közvetlenül a földből tör elő a víz, tavalyi váz levelek keringenek benne áttetsző halakként. Megtalálja a kúp alakú kanalat. Az erecske agyagos partján, a csalán között a négy korhadó fakeresztet. Karvastagságú nyírfadorongok, egyszerű „lapolás". Tövüket tarjagosan benőtte a gomba. „Cigány", „Repeta", „Tata", „Lola". „. . . közlésével ellentétben a szóbanforgó sírokban , . . „Konyak", „M e cénás", „Hanga" és „Vérivó" fedőnevű bajtársaink nyugszanak" - írja egy levélíró. Kicsupálja a csalánt a fakeresztek körül, vastag pondrók kapasz kodnak a szakállas gyökerekbe, ujjnyi csimaszok, a föld sebéből feltör a humusz édeskés szaga. „Minthogy „Tata" és „Vérivó" hősi halálának a . . . folyó utcai harcok ban magam is szemtanúja voltam, teljes határozottsággal. . . információi nem felelnek meg a valóságnak" — írja egy levélíró. „A szanitéclány neve helyesen. 1 - írja egy levélíró. Egy nyaláb rőzsével letisztogatja sarujáról az iszapot. Markába mer egy kicsi vizet az erecskéből. A szájába vesz egy kicsi vizet az erecskéből. Megmossa a lábát az erecskében, addig tartja a hideg vízben a lábát, míg el nem válik, valaki másnak a lábává nem érzéketlenedik. Az óriási páfrá nyok mint sárgászöld neonok világítanak a tisztásokon, ahogy a napfény sorra kigyújtja őket a nyüzsgő, rajzó élettől mozgalmas televény portáljai fölött. Hideg homok folyik a vörösfenyők gyökerei közül: óriások kapasz kodnak görcsösen a földbe. Zizegő szárnyú rovarok rajzanak a láp felett, megtermékenyülten beléhullanak. A tisztás közepe évszázadonként néhány centiméterrel megemelkedik. Ugyanazon az úton visszatér a csónakházhoz. Bebújik a hálózsákjába, karját a fiatal nővér feje alá csúsztatja. „„am íg az ember é l . . . nem ítéltetik meg sommásan, nem mérlegeltetik rossz és jó . . . mindig az utolsó tett lesz a legfontosabb" - írja Lubianski" - gondolja. 243
„A ddig: nincs" - gondolja. Percekig mozdulatlanul fekszik, hanyatt. Szabad kezét a fiatal nővér ágyékára csúsztatja, lassan mozgatja tovább, combjai közé sodorja a háló inget. Az alvó ernyedt testét csípőjénél, vállánál fogva óvatosan maga felé fordítja. Bal kezét ökölbe szorítva a combok, a has és a hálózsák szövete közti üregbe csúsztatja. Mintha minden érzékenysége a kézhát bőrében összponto sulna, érzi az ölből sugárzó hőt; látja, mint a bőrével látó asszony. Átkarolja a csípőt. Tenyerét a keresztcsontra tapasztja, lassan maga felé vonja. Előrenyomakszik, érdes, száraz, avas szőrben furakodik. A fiatal nővér megrándul. Sóhajt, csikorgatja a fogát. Résnyire nyílt szemhéja alatt pásztáznak enyhén dülledt szemgolyói. Visszahúzódik, megdermed, moccanatlanul várakozik. A palánk résein át imbolygó, lengő zöld foltok vetülnek a szemközti falra: camera obscura.
244
ARATÓ
KAROLY
Szünetlen Ahogy így-úgy volt-arcélünket elfelejtjük, nyugváskor, ébredéskor magunkat szivárványkörbe sejtjük, ahogy naponta reggel beépülünk a foglalatosságba, a teszem-a-veszembe, a mindennapi ide-odába, ahogy alvás előtt villanydrót-idegekkel kétszázhúszvoltos szerelembe, ahogy velem, veled a hétfőtől vasárnapig, halálig tartó hovába.
Előtörő szavak Rejthelyükröl rajban előtörő szavak engem csatárláncban támadjanak özönöljenek körbefogjanak rejthelyükröl rajban előtörő szavak A csatakosak rám leskelődők távolból rohanók idevergődők hódítóim lesznek soha legyőzők a csatakosak rám leskelődők Amikor végre testközelbe érnek tátongó nagy szakadéka lesz az égnek nyüzsögnek benne mind a velem-éltek amikor végre testközelbe érnek Zsoltárosan búcsúztatom el őket szép igéikkel a lemerülőket a kék hasadékban sorra eltünőket zsoltárosan akkor siratom el őket
245
ALBERT
ZSUZSA
Csapda Ha a világot látni engedik a babát bölcsőben rengetik szédítik az égből jövőt ne lássa meg a temetőt a létező semmit vállára vegye senki létére jusson semmire.
Farsangi tánc Gyertek táncolni tönkrement fiúk szép arcotokon a torzzal álarccal fassang fassang alkoholtól fintorult szátok dadog bőrötök szürke pára borítja ősz bozonttal fényes koponyával síró káromkodó arcotok alatt rejtőzködik a meggyilkolt gyerek jó fiaim förtelmes szavakkal a szátok telvék kénbűz leng üdvösségetek körül váltott nőitekkel kopókkal sarkatokban esetlen jelmez takarja fiús karcsúságotok. Mit bánjuk, ha megjön a böjtje még tart a farsang, áll a bál táncoljunk fiúk, hullanak úgyis koronánk gyémántjai.
346
P. M Ü L L E R
PÉTER
PÉCSI SZÍNHÁZI ESTÉK (Moliére: Nők iskolája, Shakespeare: Hamlet)
N em
tú l
gyakori
je le n s é g
sz ín h á z a in k
m ű s o r p o litik á já b a n ,
hogy
k la ssz ik u s
v a g y k o r tá rs d r á m a író i é le tm ű v e k b ő l r e n d s z e r e se n , é v a d o n k é n t szín re v is z n e k e g y e g y a lk o tá s t. H e ly i p é ld á k a t a z o n b a n a n n á l k ö n n y e b b e n t a lá lh a tu n k : ily e n v o lt Sík F eren c S h a k e s p e a r e -s o r o z a ta a h e tv e n e s é v e k b e n , v a g y - k o r tá rs s z e r z ő k k e l k ia la kított m ű h e ly k a p c s o la t r é v é n - ily e n e k v o lt a k I lly é s G y u la , H e r n á d i G y u la , S á r o sp a ta k y Is tv á n re n d s z e r e s p é csi ő s b e m u ta tó i. E z e k a s o ro z a to k a z o n b a n k ü lö n b ö z ő o k o k m ia tt m e g s z ű n te k . N e m é r d e k te le n v isz o n t a z id e i é v a d o t in d ító k é t p r ó z a i b e m u ta tó k a p c sá n fe lv e tn i a sz e rz ő i so ro z a to k k é r d é sé t. H is z e n a z e lm ú lt é v a d b a n b e m u ta to tt Tartuffe u tán a m o s t k é n y s z e r ű m ű s o r v á lto z á s m ia tt szín re v itt Nők is kolája je le n th e tn é e g y M o lié r e -s o r o z a t k e z d e té t (o ly a n e lő z m é n y e k k e l m in t a Don Juan és a Scapin furfangjai), a m e ly a n e m z e n é s k o m é d ia k o r s z e r ű já té k stílu sá n a k k ia la k ítá sá h o z is j ó s z ö v e g a la p o t n y ú jta n a . S ő t, a m o sta n i Hamlet b e m u ta tó is n y i tánya le h etn e e g y ú ja b b S h a k e s p e a r e -c ik lu s n a k . M i n d e z n e m c sa k e g y sz ín h á z i m ű h e ly k ia la k ítá sá h o z , h a n e m a k ö z ö n s é g n e v e lé s h e z is j ó k iin d u ló p o n tu l s z o lg á ln a .
* M o lié r e a Nők iskoláját 1 6 6 2 -b e n írta , n e m so k k a l a z u tá n , h o g y n e g y v e n é v e sen fe le s é g ü l v ette a n á la h ú sz é v v e l fia ta la b b A r m a n d e -o t . A d a r a b ö n é le tr a jz i v o n a tk o z á s a it je lz i, h o g y fő h ő s e A rn o lp h e , a k i n e g y v e n é v e se n n ő ü l akarja v e n n i a h ú sz é v e s Á g n e s t , ez a s z á n d é k a a z o n b a n m e g h iú s u l. H iá b a n e v e lte b u tá n a k a lá n y t, a zé rt, h o g y ily m ó d o n k ö n n y e d é n k é z b e n ta r th a ssa , a zért, h o g y ne k e llje n a fö lsz a rv a z á s tó l fé ln ie , Á g n e s n a iv itá s a fe lü lk e r e k e d ik A r n o lp h e lo g ik á já n . A da rab során ő k k e tte n e lle n té te s u tat já rn a k b e , k o m p le m e n te r m o z g á s ir á n y o k a t k é p v is e l n e k . E b b e n a fo ly a m a tb a n a fé r fi e ls z á r a d , a n ő k iv ir á g z ik , A r n o lp h e n ő c s á b á s z b ó l a g g le g é n n y é fo n n y a d , Á g n e s v is z o n t szá ra z z á r d a n ö v e n d é k b ő l n ő v é , a ssz o n n y á érik . E z az e lle n té te s m o z g á s a lk o tja a m ű v á z á t, a c s e le k m é n y n e k és a sz e r e p lő k v is z o n ya in ak a g e r in c é t. A d a r a b tu la jd o n k é p p e n k e tte jü k d u e ttje , k ie g é s z ítv e m e ll é k s z ó la m o k k a l. E b b e n a d u e ttb en e lő b b A rn o lp h e -é a v e z e tő s z ó la m , m a jd Á g n e s k e re k e d ik fö lü l, n e m c s a k m é r té k b e n , d e é rté k b e n is. A Nők iskolája u g y a n a k k o r a z á r ts á g b ó l a n y ito tts á g b a , s a n y ito tts á g b ó l a z á rtsá g b a v a ló e lju tá s m e g je le n íté s e i s : Á g n e s z á r d a n ö v e n d é k b ő l, s z o b a fo g s á g r a íté lt s z ű z b ő l a v á g y a it m e g v a ló s ít ó , é r z e lm e in e k sz a b a d s á g á t é r v é n y r e ju tta tó m e n y a s s z o n n y á v á lik - A r n o lp h e v isz o n t a c sá b ító s z a b a d s á g á b ó l (u ta z á s á b ó l m e g té r v e ) sa ját a k a ra tá n a k é r v é n y e síté sé r e k é p tele n fé r fiv á , s a já t r ö g e s z m é in e k - és Á g n e s k ib o n ta k o z á s á n a k - a f o g ly á v á le sz . E z a s z e m b e n á llá s k e tte jü k b e n n e m tu d a to s. Itt m in d e n ú g y történik. Á g n e s az a k a r a té rv é n y e s íté s e it „ n e m tu d ja , de t e s z i " , A rno lp h e az a k a r a tk o r lá to z á sa it ten n é, de n e m tu d ja . K é s z a k o m ik u s a la p h e ly z e t : a k o r á b b i n ő f a ló , fé r je k h o m lo k á r a szarvat n ö v e s z tő fé r fi, s z e re tő k é n t k iis m e r v e a n ő i te r m é sz e te t, sa já t h á z a ssá g á t ú g y a k a r ja b iz to n s á g o s s á te n n i, h o g y tu d a tla n s á g b a n ta r tja a rá n a k k is z e m e lt n e v e lt lá n y á t, m e r t „ r o s s z jö v ő t íg é r az a s s z o n y i o k o s s á g " . Á m a te r v e le v e e lv e té lt, m ert fé r fi lo g ik á v a l, a z o k s á g i v is z o n y o k a t v é g ig g o n d o lv a v é li k é z b e n tarth a tó n a k a h e ly z e te t, s b e n n e a n ő t, és n e m ism e ri fe l, h o g y a „ g y e n g é b b " n e m g o n d o lk o d á s m ó d já r a é s é le tv ite lé re e z a lo g ik a n e m é r v é n y e s. A n ő i lé le k u g y a n is - a fé r fi szám ára a lig k iis m e r h e tő e n - p a r a d o x o n o k r a é p ü l. M o lié r e e z t, a n ő i s z e m é ly is é g
247
lé n y e g é t a lk o tó p a r a d o x je lle g e t m u ta tja be Á g n e s k ib o n ta k o z á s á b a n . A lá n y k a p c s o la tte re m té s e H o r a c e -s z a l n y ilv á n t e lje s e n jó s z á n d é k ú , n a i v : a z if j ú ism é tlő d ő b ó k o lá s á r a ő — a ta n u lt etik e tt sze rin t is m é te lte n v á la s z o l. N in c s e b b e n se m m i. A n n a k k ö z e le d é s é r e — m e r ő u d v a r ia s s á g b ó l — ig e n t m o n d . E b b e n sin cs se m m i. H is z e n a jó ln e v e lts é g e z t k ív á n ja . S e n a iv lé le k n a iv é r v e lé se m é g is le g y ő z i a r a fin á lt, m in d e n r a c io n á lis e s h e tő s é g e t s z á m ítá sb a v e v ő A m o l p h e -o t . A
k ib o n ta k o z á s h o z
a
s z o lg á k
(m é g
ha u r u k tó l m e g fé le m lít v e
is ,
de)
le lk e se n
a s s z is z tá ln a k , s a lig titk o lt k á r ö r v e n d é s s e l fig y e li a jó b a r á t, C h ry sa ld e is a f e j l e m é n y e k e t. A h a p p y e n d b ő l c s a k az „ is k o la m e s t e r " ( A rn o lp h e ) n e m r é sz e sü l, aki b u ta m ó d o n a zt h itte , a n ő k is k o lá já b a n b u tá n a k n e v e lt n ő k é z b e n tarth a tó és v e s z é ly te le n . A fia ta lo k e g y b e k e ln e k , h isze n m á r e le v e e g y m á s n a k v o lt a k r en d e lv e - d e rü l k i a M o li é r e -n é l és a k o r a b e li k o m é d iá b a n k o n v e n c io n á lis c so d á s b e f e je z é s b e n . Á g n e s k ijá r ta a n ő k is k o lá já t, s m o s t A m o l p h e fiz e ti m e g a ta n u ló p é n z t. B a b a r c z y L á s z ló r e n d e z é s é b e n e g y f e l ő l a k é t fő s z e r e p lő á lta l b e já r t ú t e lté rő d in a m ik á ja , m á s fe lő l a m ű b e n p r e g n á n sa n e lk ü lö n ü lő sz e r e p e k k ie m e lé s e k a p h a n g s ú ly t. A k é t fő h ő s e lle n p o n to z o tt, s z im m e tr ik u s m o z g á s ir á n y a s z im m e tr ik u s térben je le n ik m e g . A S z e g ő G y ö r g y m . v . te r v e z te s z ín p a d k é p k ö z e p é n e g y t é g la v ö r ö s , h a ts z ö g a la k ú „ p a v i l o n " , A r n o lp h e h á z a á ll, k ö z é p ü tt r e d ő n n y e l z á r ó d ó a jtó v a l, a t tól jo b b r a és b a lra p e d ig szin té n r e d ő n y ö s „ a b la k o k k a l” . A h á z b a n já ts z ó d ó je le n e te k n é l a h á z a n é z ő té r fe lé V -a la k ú r a sz é tn y ílik . A h á tté r b e n é lé n k z ö ld m ű fá k , g a z d a g m ű lo m b o z a b ta l, az e lő té r b e n p e d ig k é t
sz é lr ő l
z s á m o ly o k , s a z e g é s z
sz ín
p a d o t v é k o n y h o m o k r é te g b o r ítja . E ttő l a h o m o k tó l f o g A rn o lp h e - le é p ü lé s e f o ly a m á n - m in d jo b b a n b e p is z k o ló d n i. K e z d e tb e n p e d á n s ö ltö z e té n e lő s z ö r c sa k apró fo lt e s ik , m a jd , a h o g y h a la d u n k e lő r e a k ib o n ta k o z á s fe lé , m in d t ö b b ru h a d a ra b já t d o b ja le , fe k e te -fe h é r szín ű je lm e z é b ő l (te r v e z ő S z e g ő G y ö r g y ) csu p a fe k e té b e v e d lik , s a r a jta le v ő h o lm i m in d in k á b b b e m o c s k o ló d ik . Á g n e s e lle n té te s ú tja k e v é s b é é r z é k le te s , és e z k is s é m e g b ille n ti a d in a m ik á t. R a jta is lá th a tó v á v á lik a m e r e v s é g b ő l e g y s z a b a d a b b m o z g á s fo r m á b a v a ló á tm e n e t, d e h iá n y z ik a z e lő z ő „ le c s ú s z á s " o p p o z íc ió ja : ő s e m tis z tá b b á , se m m a s z a to s a b b á n e m v á lik . A m e llé k s z e r e p lő k k ö z ü l H o r a c e g y e r m e t e g k a m a s z k é n t je le n ik m e g , a k é t s z o lg á ló , A la in és G e o r g e tte p e d ig m in t „ s z a k a d t " , n y e rs, a g r e s s z ív p r o lik . A tö b b ie k a rc é le k e v é sb é e g y e d íte tt. A z A rn o lp h e -o t a la k ító G y ő r y E m il m in th a s z e r e p é b ő l lé p e tt v o ln a át e b b e az e lő a d á s b a ,
az e lő z ő é v a d Tartuffe -jé n e k c ím K o r b a n , m o d o r b a n , já té k stílu sb a n
u g y a n o ly a n a la k o t fo r m á l. H a n g h o r d o z á s a és g e s z tu s a i, v is s z a fo g o t t m im ik á ja , is m e r ő s lé p te i a Tartuffe-öt id é z ik . E z a sz e r e p fo r m á lá s n é m ik é p p le fé k e z i a darab k o m ik u m á t. A z e lő a d á s e le jé n a d o b o z o k k a l, c s o m a g o k k a l b e m u ta to tt „ b o h ó c t r é f a " is in k á b b s a jn á lk o z ó g r im a s z t, m in t n e v e té st csal az a jk a k r a . O lá h Z s u z s a Á g n e s k én t k is s é h a lv á n y . I g a z , a z á r d a n ö v e n d é k e k a v a ló s á g b a n á lta lá b a n h a lv á n y a k , ám sz ín é s z i m e g je le n íté s ü k b e n m in d e z t in k á b b je lö ln i k e lle n e , m in t a n n a k is le n n i. A le g jo b b a la k ítá s t a k é t s z o lg a sz e re p é b e n A n d r e s z K a ta lin és S ip o s L á sz ló n y ú jt ja . Ő k n e m p u sz tá n a s z ö v e g k o m ik u m á b ó l é ln e k , h a n e m já té k m ó d ju k k a l m a g u k te r e m te n e k k o m ik u m o t . A z ő je le n e te ik élnek ig a z á n . A b b a n a p e rm e te z ő k a n n á s n é m a já té k b a n , m e ly b e n a p e r m e te z é s k ö z v e tle n ü l a sz e x u sr a u ta l. S ip o s és A n d r e s z e g y o ly a n „ f e l p ö r g e t e t t ", m á r -m á r a b sz u r d já té k m ó d o t v a ló s ít m e g , a m e ly a m a i k o m é d ia já ts z á s e g y íg é re te s ú tjá t k é p v is e li. K u lk a J án o s m in t H o r a c e a la k ítá sá v a l a fő s z e r e p lő k és a s z o lg á k k ö z ö tt fo g la l h e ly e t. A z á lta la m e g fo r m á lt k a m a sz r ó l n e h é z e lh in n i, h o g y ő v o ln a A rn o lp h e r iv á lisa . A m e llé k s z e r e p lő k k ö z ü l P aál L á szló a tő le m e g s z o k o t t k ie g y e n s ú ly o z o tt já té k o t n y ú jtja , ő e g y f a jta s z e líd e b b h u m o rra l, d e r ű v e l e g é s z íti k i az e lő a d á s k o m ik u m s k á lá já t. B a b a rc z y L á s z ló p á r é v e B o g lá r le llé n m á r szín re v itte e z t a d a r a b o t. O t t m e g sz o k o tt tá r su la tta l, sz a b a d té r i, n yá ri sz ín h á z i, o ld o tta b b fe lté te le k k ö z ö tt d o lg o z o tt. A m o s ta n i b e m u ta tó e n n é l m o s to h á b b k ö r ü lm é n y e k k ö z ö tt sz ü le te tt, á m B a b a r c z y r e n d e z ő i b e u g r á s a , s a lé tr e h o z o tt p r o d u k c ió a k k o r is e lism e ré st é r d e m e l, h a e z a p r e m ie r — é p p e n a fe n tie k m ia tt — n e m érte e l a z e lő z ő s z a k m a i- és k ö z ö n sé g s ik e r é t. ♦
246
A m a g y a r szín h á z tö rté n e t b iz o n y á r a ö n á lló fe je z e tb e n f o g la lk o z ik m a jd a z z a l a je le n s é g g e l, h o g y a 8 0 -a s é v e k e le jé n n e m c sa k e g y C s e h o v -h u llá m v o n u lt át szín p a d ja in k o n , h a n e m a fia ta l (n e g y v e n a la tti) r e n d e z ő k Hamlet-e lő a d á s a in a k h u llá m a is. P aál Is tv á n m u n k á já b a n S z o ln o k o n P o lo n iu s m in t az á lla m g é p e z e t fe je v á lik az e s e m é n y e k m a n ip u lá ló já v á , B ó d y G á b o r és S z ik o r a J á n o s k ö z ö s r e n d e z é se G y ő rött a v iz u a litá s k ö z é p p o n tb a á llítá s á v a l, a tér ille tv e a lá tv á n y ism e r e te lm é le ti k é r d é ssé e m e lé s é v e l a d új ta r ta lm a k a t a m ű n e k . 1 9 8 3 d e c e m b e r é b e n p e d ig , szin te e g y id ő b e n , k é t ú ja b b H a m le t-b e m u ta tó r a k e rü lt s o r : K a p o s v á r o n A s c h e r T a m á s , P é csett S z e g v á r i M e n y h é r t v itte szín re a m ű v e t (és k é s z ü l a té v é v á lto z a t is , E s z te r g á ly o s K á r o ly ir á n y ítá s á v a l). A Hamlethez r e n d e lh e tő é r te lm e z é s i k e re te k jó v a l s z é ls ő s é g e s e b b e n h a tá ro z z á k m e g a z t, h o g y a z e le m z ő v a g y a b e fo g a d ó m it o lv a s k i a d a r a b b ó l, m in t m á s — a k á r s z in té n S h a k e sp e a r e á lta l íro tt d r á m á k . A m á r a tíz e z r e s n a g y s á g r e n d fö lé d u z z a d t, é s ez ért t e lje s s é g g e l á tte k in th e te tle n H a m le t-ir o d a lo m b a n a z e sz té tik a i, r e to r ik a i, v e r s ta n i, stilis z tik a i é r te lm e z é s e k m e lle tt o tt t a lá lju k a jo g it , a p s z ic h o ló g ia it, a p o litik a it és a filo z ó fia it is. A le g á t f o g ó b b fo g a lm i h á ló t k é ts é g te le n ü l a f i lo z ó fia i in te rp re tá ció n y ú jtja , a m e ly e t S h a k e sp e a r e e se té b e n so h a se m le h et fig y e lm e n k ív ü l h a g y n i, m iv e l d r á m á ib a n - le g y e n e k a z o k r o m á n c o k , v íg já t é k o k v a g y tr a g é d i ák - m in d ig a lé t, az e m b e r v o lt a la p v e tő o n to ló g ia i k é r d é se it fo g a lm a z z a m e g . E z e k a k é r d é s e k te r m é s z e te s e n (á lta lá n o s s á g u k m e lle tt) az a d o tt k o r b a n is g y ö k e r e z n e k , és n e m c s a k S h a k e s p e a r e , h a n e m az a k k o ri fil o z ó fia is fe lte tte ő k e t, p l. D u n s Scotu s, a k in e k n é z e te iv e l a Hamlet filo z o fik u s o lv a s a ta a l e g t ö b b r o k o n s á g o t m u ta tja . A m ű szín h á z i b e m u ta tó i so h a s e m h a g y h a tjá k t e lje s e n fig y e lm e n k ív ü l a d a r a b b ó l k ib o n th a tó tö r té n e tfilo z ó fiá t, m é g a k k o r se m , h a v a la m ily e n m á s é r te lm e z é st h e ly e z n e k e lő té r b e . A p é csi e lő a d á s n a k is, a m e ly a p o litik a i o lv a sa to t á llítja a k ö z é p p o n tb a (h a s o n ló a n s z á m o s , a k ö z e lm ú ltb a n m e g v a ló s u lt p r e m ie r r e l), v a n n a k o n to ló g ia i u ta lá sa i, á m a b e m u ta tó o ly m é r té k b e n a m ű p o litik u m á r a h e ly e z i a h a n g sú ly t, h o g y az a lá b b ia k b a n c s a k e z z e l fo g la lk o z u n k , s n e m é r in tjü k - a z e lő a d á s b a n is
csa k já r u lé k o s — m e ta fiz ik á t.
E n n e k a - lá th a tó a n so k m u n k á v a l e lk é sz ü lt - p r o d u k c ió n a k e r é n y e , h o g y az ered eti m ű b ő l o ly a n s z ö v e g r é s z e k e t is ta r ta lm a z , a m e ly e k e t a sta n d a rd szín h á z i v á lto z a to k r e n d sz e rin t m e llő z n e k . E d r a m a tu r g ia i b e a v a tk o z á s n y ilv á n v a ló v á te sz n é h á n y je le n tő s , és g y a k r a n h o m á ly b a n m a r a d ó m o z g á s ir á n y t, íg y t ö b b e k k ö z ö tt F o rtin b ra s sze re p é t a m ű c s e le k m é n y é b e n . E z a p o litik a i ta r ta lm a k a t h a n g s ú ly o z ó in te rp re tá ció a b b ó l a té n y b ő l in d u l k i, h o g y H a m le t a ty ja a je le n t m e g e lő z ő k o r s z a k b a n e g y e ln y o m ó , h ó d ító k a to n a i h a ta lm a t g y a k o r o lt. A z ő u ra lm á t sz a k ítja m e g C la u d iu s , h o g y a k a to n a i irá n y ítá st fe lv á lts a a je le n b e n e g y k o n s z o lid á lt b é k e k o r s z a k k a l. M in d e z t o ly a n je g y e k k e l h a n g s ú ly o z z a az e lő a d á s , h o g y H a m le t a ty já n a k s z e lle m e r o h a m s is a k b a n je le n ik m e g (a s z ö v e g p á n c é lt e m lít ), a rá v o n a tk o z ó m o n d a to k a t n e g a tív fe lh a n g o k k a l k ie m e lik , a C la u d iu st a la k ító G y ő r y E m il p e d ig szin te e ln é z é s t k é r ő en te s z i m e g a z if j ú H a m le t e lle n i lé p é se it, a fig u r á b ó l k iv o n ja az a g r e s s z ió t, a g o n o s z s á g o t. A z é r te lm e z é s a la p já t a lk o tó e g y ik té n y h o g y H a m le t a ty ja h ó d ító v o lt k é ts é g te le n ü l k id e r ü l a d a r a b b ó l, á m u g y a n e z t m e g tu d ju k a m ű b e n s z e r e p lő tö b b i u r a lk o d ó r ó l, N o r v é g ia , A n g lia k ir á ly á r ó l is, u g y a n is e z a je lle m v o n á s k o r és státu sz s p e c ifik u s , n e m p e d ig e g y e d i s a já to s s á g . A k o n c e p c ió m á s ik , C la u d iu s h o z k a p c so lt e le m e v is z o n t m a g á b ó l a s z ö v e g b ő l n e m ig a z o lh a tó . „ A g y á v a é s g a z C la u d iu s m é g le g in k á b b k o n v e n c io n á lis g o n o s z te v ő je a z a n g o l S h a k e sp e a r e e lő tti tr a g é d iá n a k , m in th a a k ö ltő n e m ta rto tta v o ln a é r d e m e sn e k , h o g y jo b b a n m e g e le v e n íts e . A z ő sze re p e n e m m á s , m in th o g y ö lt lé g y e n és új g y ilk o s s á g o k r a k é sz e n á l l j o n " je l le m z i A le x a n d e r B ern át a z új k ir á ly t S h a k e s p e a r e -m o n o g r á fiá já b a n . C la u d iu s p o z i tív ra, v a g y le g a lá b b is n e m e lle n s z e n v e s r e h a n g o lá s a sa já to s k ö v e tk e z m é n y e k k e l já r . M in d e n e k e lő tt m e g fo s z t ja a d rá m á t a ttó l az a la p d in a m ik á já tó l, a m i a H a m l e t C la u d iu s t e tt-v á ltá s -s o r o z a tb ó l e r e d , m e r t itt C la u d iu s n e m a k a r, d e te s z , H a m le t a k a r, de n e m te s z - s íg y a z e lő a d á s b a n k e tte jü k é le s o p p o z íc ió ja s e m le g e s e d ik .
A
b e m u ta tó
e z e n k ív ü l z á r ó je lb e
te s z i a z t a k r itik a i
fu n k c ió t, a m e ly
m in d e n
nagy
249
m ű v é s z e t s a já tja , e z p e d ig a v a ló s á g d e fe tisiz á lá sa és a fe n n á lló v is z o n y o k k r itik á ja . Itt ez t a fu n k c ió t a je le n a p o lo g e t ik á ja v á ltja fe l. A z e lő a d á s t a s írá só k f o g la ljá k k e re tb e . M in d h á r o m fe lv o n á s k e z d e té n m e g je le n n e k , és e g y r e m é ly e b b r e á s s á k a s z ín p a d e lő te r é b e n lá th a tó sír g ö d r ö t, a m e ly e n m a jd a z e lő a d á s b e fe je z té v e l — ő k e t és H a m le te t k iv é v e - a s z e r e p lő k , F o rtin b r a sz szal a z é le n , e ltű n n e k . A sírá s ó k p e d ig a sírba b o r ítjá k a tö r té n e le m fe k e te h alotti le p lé t. A s z ín p a d o n m in d e n fe k e t e : a já té k té r h e z k a p c s o lt e lő p á h o ly o k a t és a h o z z á ju k v e z e tő lé p c s ő k e t fe k e te d ra p é ria fe d i, a sz ín p a d m é ly é n p e d ig a sz ín h á z é p ü let fü s tö s , m e g fe k e te d e tt fa la i lá th a tó k . A z ü re s szín p a d o t e g y e tle n d ísz le te le m ta g o lja ( t e r v e z ő : H ú r o s A n n a m á r ia ) : e g y d r ó tsz e rp e n tin , m e ly n e k a ls ó és fe ls ő p o n t ja a sz ín p a d b a lo ld a li e lő te r é b e n v a n . E z a b a l fe ls ő p o n t k ie m e lt sze re p e t k a p a p r o d u k c ió b a n . A z e ls ő , aki id e fe ls é tá l, H a m le t a ty já n a k s z e lle m e , a z u to ls ó p e d ig , a k i id e k e rü l, az a h a lo tt H a m le t, a k it H o r a tio az ö ld ö k lé s u tán (m e ly so rá n a te te m e k a sírban tű n n ek e l ) , v á llá r a v é v e id e h o z fe l. E z e n a p o n to n m o n d ja el H a m le t a „ le n n i v a g y n e m l e n n i " m o n o ló g o t is. A fe n ti m o tív u m o k a t k ie g é s z íti e g y lá t v á n y fo r d u la t : a k ir á ly fi, a k i e g y e d ü l v is e l g y á sz ru h á t, A n g liá b ó l h a z a té r v e fe h é r n a d rá g b a n je le n ik m e g , s íg y t a lá lk o z ik a z O p h é lia te m e té sé r e fe k e té b e ö ltö z ö tt k ir á ly i u d v a r r a l. A m ű v é g é ig e z a s z e m b e n á llá s m e g m a r a d . H a m le t ily m ó d o n tö b b s z ö r ö s e n is o p p o z íc ió b a n á ll — n e m c s u p á n C la u d iu ssz a l, hanem a d á n u d v a r e g é s z é v e l. H a C la u d iu s a k o n s z o lid á c ió t h o z z a e l, a k k o r H a m le t c é lja n e m ta lá lh a t e g y ü tté r z é sr e , s íg y e b b e n a k o n c e p c ió b a n k é s le k e d ő b o s s z ú ja m a g á n ü g y m a r a d . A d a r a b és a k o r sz e rin t v is z o n t H a m le tn e k k ir á ly fi v o lta m ia tt, és e g é s z D á n ia é r d e k é b e n k e ll b o s s z ú t á lln ia , erre v o n a tk o z ik a z a s z á lló ig é v é v á lt m o n d a ta , h o g y : „ k iz ö k k e n t az i d ő ; - ó , k á r h o z a t! / H o g y én szü le tte m h e ly r e to ln i a z t " . M e r t a k o r fe lf o g á s a sz e rin t a z u r a lk o d ó sorsa a n a ló g o r s z á g a so rs á v a l. H a „ v a la m i b ű z lik D á n iá b a n ", a k k o r ez az e lő z ő k ir á lly a l történt b ű n té n y m ia tt v a n íg y . A s z e r e p lő k já té k á b a n a d ik c ió u r a lk o d ik az a k c ió fö lö tt. A z e lő a d á s le g s z e b b és le g d in a m ik u s a b b ré s z le te a c ím s z e r e p lő K u lk a J á n o s és a G e r tr u d o t a la k ító S ó ly o m K a ti k ö z ö s je le n e te , m e ly b e n ig e n g a z d a g és á rn y a lta n k ife je z e tt é r z e lm i m é ly sé g e i tá r u ln a k fö l H a m le t é s a n y ja e lle n tm o n d á s o s k a p c so la tá n a k . A k é t le g jo b b a la k ítá s is a z ö v é k . K u lk a J á n o s p ó z ta la n , é r z é k e n y , s z ín le lt ő r ü lts é g é b e n is h ite les fig u rá t te r e m t. A le g n a g y o b b fe la d a t a z e lő a d á s b a n ő rá h á r u l, á m já té k a m itse m v e s z ít in te n z itá s á b ó l, h a fig y e lm ü n k m é g is e lla n k a d , az a s z ö v e g c e n tr ik u s r e n d e z é s n e k k ö s z ö n h e tő . S ó ly o m K a ti a k k o r is já ts z ik , h a é p p e n n in cs s z ö v e g e (ez m á so k r ó l n e m ig e n m o n d h a tó e l ) , m in d e n p o r c ik á já v a l e g y ü tt lé le g z ik a sz ín p a d d a l. G y ő r y E m il azt já ts s z a , a m it a k o n c e p c ió d ik tá l, v á r a tla n fe lk iá ltá sa i m in d ig h a tá s o sa k . Ú jla k y L á s z ló P o lo n iu s k é n t m u la ts á g o s , t u d á lé k o s k o d ó ö r e g ; O lá h Z su zsa O p h e lia s z e r e p é b e n sz é p és líra i. A L a e rte st a la k ító S íp o s L á sz ló , a n n y i v íg já té k u tán , k is s é b iz o n y ta la n n a k tű n ik e b b e n az in d u la to s és s z e m m e r e g e tő sze re p b en . A tö b b ie k r ő l is e lm o n d h a tó , h o g y a le h e tő s é g e k h e z k é p e s t m e g á lljá k h e ly ü k e t, k ü lö n d ic sé r e t ille ti a B ó b ita b á b s z ín h á z k ö z r e m ű k ö d ő ta g ja it. A ta v a ly i é v a d u to ls ó b e m u ta tó ja k a p c s á n P á ly i A n d r á s a zt írta e z e k e n a h a s á b o k o n , h o g y a z e lő a d á s „ ú ttö r ő je lle g ű k ísé rle t, m e ly a p é c si szín h á z i m ű h ely m e g ú ju lá s á t í g é r i ." A z id e i é v a d k e z d e té n v á ra tla n u l e lő á llt a k a d á ly o k (a so ro zato s m e g b e te g e d é s e k , az e z e k k ö v e tk e z té b e n sz ü k s é g s z e r ű v é v á lt m ű s o r - és s z e r e p v á l to z á s o k ) a z o n b a n o ly a n fe lté te le k e t te r e m te tte k , a m e ly e k le h e te tle n n é te tté k ennek a p r o g n ó z is n a k a v a ló r a v á ltá sá t. R e m é lh e tő le g a z é v a d to v á b b i p r ó z a i b em u ta tóit a szín h á z k e d v e z ő b b fe lté te le k k ö z ö tt tu d ja m a j d lé tr e h o z n i, s íg y a v á r v a v á r t m e g ú ju lá s - a k ö z ö n s é g , a sz a k m a és a társu la t ö rö m é r e - n e m m a r a d e l.
250
BÉCSY
TAMÁS
SZÍNHÁZI ELŐADÁSOK BUDAPESTEN (Görgey Gábor három drámája)
G ö r g e y G á b o r Galopp a Vérmezőn c. d r á m á já t a M a d á c h K a m a r a s z ín h á z a já ts z sz a , s e z az ú j b e m u ta tó a lk a lm a t a d a rra , h o g y s z ó lju n k a R a d n ó ti M i k l ó s S z ín p a d o n m á r e g y é v e lá th a tó k é t e g y fe lv o n á s o s á r ó l, a W iener Walzerröl és a z Ünnepi
ügyeletről. A le h e tő s é g a n n á l is in k á b b k ín á lk o z ik , m e r t a z u tó b b i e g y fe lv o n á s o s té m á já n á l f o g v a r o k o n s á g b a n v a n a z új d r á m á v a l, és m e r t G ö r g e y G á b o r m o st h a g y ta e l a z e d d ig ie k b e n n á la g y a k o r i a lle g o r ik u s á b r á z o lá s m ó d o t. (L. p l. a Komámasszony, hol a stukker?-t.) *
A Wiener Walzer - b ű n ü g y i k o m é d ia - m é g ő rz i az a lle g o r ik u s s á g n y o m a it az e g y é n is é g e k h íjá v a l le v ő a la k o k n a k tú ls á g o sa n is „ ö s s z e v a r r o t t ", e g y s z e r ű tö r té n e té v e l. C s a k „ l e l e p l e z i " a z e lő k e lő tá r s a s á g - fé r je s ú r ia ssz o n y és f i ú j a ; n y u g a l m azott tö r v é n y s z é k i b ír ó és n e je — é r t é k r e n d jé t ; a z t, h o g y g y ilk o s s á le s z n e k , ha v e s z é ly b e k e rü l jó h ír ü k é s v á r h a tó k itü n te té sü k . A z e x p r e sse n u ta z v a e g y ik ú titá r su k te ts z h a lá lb a e sik . V a ló d i h u llá n a k n é z ik , s h o g y e lk e r ü ljé k a re n d ő ri k ih a llg a tást, a rip o r te r e k b o trá n y t k a v a r ó c ik k e it, e lh a tá r o z z á k , h o g y a h u llá t k id o b já k az a b la k o n . Á m a h u lla fe lé le d . A k id o b á s i s z á n d é k n a k t a n ú ja a b ö r tö n b ő l m o s t s z a bad u lt g y ilk o s , a k it e z a b író íté lt e l tiz e n ö t é v e , s e l a k a r ja m o n d a n i a „ h u ll á n a k ". E z ú ja b b le h e tő s é g a rra , h o g y b o tr á n y b a k e v e r e d je n e k , s ez t e lk e r ü le n d ő , m o s t v a ló b a n g y ilk o s s á v á ln a k , a fr is s e n s z a b a d u lt g y ilk o s t d o b já k k i a v o n a t a b la k á n . A b o trán yt m é g s e m k e r ü lh e tik e l, a v o lt h u lla fo g ja ő k e t le le p le z n i. E g y s z e r ű , a lle g o r ik u s ta n m e s e e z . A lle g o r ik u s s á e g y f e l ő l az o k o k -m o tív u m o k á lta lá n o s s á g a é s csa k té n y s z e r ű s é g e t e s z i : a „ h u l l á v a l " és a k is z a b a d u lt g y ilk o s s a l sz e m b e n i v is e lk e d é s ü k o k a i p u sztá n á lta lá n o s t é n y e k : a fé r je s a s s z o n y a s z e r e tő jé v e l u ta z ik , a b ír ó p e d ig k itü n te té st r e m é l. A z a té n y , h o g y a v o n a to n u ta z ik e g y „ j o b b " k u r v a , a k i tö r té n e te s e n a fé r je s a s s z o n y fiú já n a k á lla n d ó p a rtn ere , v a la m in t, h o g y é p p e n e z e n b író á lta l elítélt g y i lk o s é p p e n m o s t sz a b a d u l és é p p e n e z e n a v o n aton u ta z ik ,
a v a ló s á g
e r ő v o n a la it m é g
to v áb b
e g y s z e r ű s íti,
h isz e n
ezzel
m in d e n
szálat „ ö s s z e v a r r ” , s íg y az é le t ö s s z e te tts é g é t k iik t a t ja ; a tö rté n etet a lle g o r ik u s ta n m e s é v é te s z i. S a jn o s , a sz ín é s z i a la k ítá s o k se m te s z n e k h o z z á s e m m ifé le e g y é n i szín t, o k o t -m o t ív u m o t a z á lta lá n o s s á g b a n m e g írt a la k o k h o z . G á s p á r J án o s r e n d e z é s e m e g le h e tő s e n v o n t a t o t t; s a z a la k o k a t - r ik ító a n - k ü ls ő s é g e k k e l je lle m z i. *
Ö s s z e h a s o n líth a ta tla n u l jo b b a m á s ik k é t d r á m a . A z ú ja b b m a g y a r d r á m á k b a n fe l-fe lb u k k a n n a k az 1 9 4 9 -e l k e z d ő d ő é v e k sú ly o s k é rd é se i. H a a z ir o d a lo m n a k v a n je le n tő s fu n k c ió ja a tá r sa d a lo m a k tu á lis é le té b e n , a k k o r n em k e rü lh e ti e l a z o k n a k a tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i e r ő v o n a la k n a k a z á b r á z o lá sát, a m e ly e k n e k s z o c iá lp s z ic h o ló g ia i k ö v e tk e z m é n y e i is v a n n a k . É s v ita th a ta tla n , h o g y a „ s z e m é ly i k u l t u s z " te r m in u s s a l je lö lt id ő s z a k a t ö r té n e lm i-tá r s a d a lm i m o z g á s ir á n y o k m e lle tt s z o c iá lp s z ic h o ló g ia i d in a m iz m u s o k n a k is r ö b b a n ó p o n tja s e g y b en e lin d ító ja v o lt,
251
G ö r g e y G á b o r Galopp a Vérmezőn c. d r á m á já b a n a z 1 9 5 1 -e s k ite le p íté se k k e l k a p c s o la tb a n ezen d in a m iz m u s o k k ö z ü l ig e n so k a t fo g a lm a z m e g . E ls ő s o r b a n a d r á m a fő a la k já n a k , Ö r l e y D é n e s n e k az e m b e r i h e ly z e te r é v é n . A H o r t h y -h a d s e r e g t á b o r n o k a k é n t ig e n so k ü ld ö z ö ttn e k a d o tt m e n e d é k e t sa já t h á z á b a n , s íg y m e g m e n te tte az é le t ü k e t ; a z s id ó t ö r v é n y e k e lle n tilta k o z o tt, s a d e p o r tá lá s k o r m é ly m e g h a jlá s s a l és k a la p e m e lé s s e l tis z te lg e tt a sz e n v e d ő e m b e r e k e lő tt. É s 1 9 5 1 n y a rá n ő is m e g k a p ja a k ite le p íté s r ő l s z ó ló v é g z é s t . E b b e n a d r á m á b a n a s z e m é ly i k u ltu sz id ő s z a k á n a k te h á t n e m a z e g y é r te lm ű e n tö r v é n y te le n c s e le k e d e te i je le n n e k m e g , n e m a tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i d in a m iz m u s o k a t a sa já t e g y é n i é le tü k b e n és te tte ik b e n p o z itív m ó d o n k é p v is e lő és m e g v a ló s ít ó e m b e r e k b ű n ö s ö k k é , á r u ló k k á v a ló k ik iá l tása és k iv é g z é s e . Itt az je le n ik m e g , h o g y a tö r té n e lm e t v e z é r lő és sz ü k sé g sz e r ű o s z tá ly h a r c m ó d s z e r e i h e ly e s e k -e , és j o g o s -e , e r k ö lc s ö s -e a v o lt u r a lk o d ó o s z tá ly o k ta g ja iv a l s z e m b e n ez t a m ó d s z e r t d iffe r e n c iá tla n u l é r v é n y e síte n i. A k é r d é s te r m é sze te se n ig e n s z o r o s k a p c s o la tb a n v a n a k o lle k t ív b ű n és a k o lle k t ív ig a z s á g s z o lg á l tatás, ille tv e k o lle k t ív b ü n te té s fo g a lm á n a k é r v é n y e s s é g é v e l. A tö r té n e le m o b je k tív m en e te a la p já n e lv ile g k é ts é g k ív ü l le h e t b ű n ö s e g y tá r sa d a lm i o s z tá ly e g é s z e , s m in d e n e g y e d e a z o n v o n á s a it te k in tv e , a m e ly e k b en n e e g y e d ile g is o s z tá ly á é . D e é r v é n y e s íth e tő k -e a v o l t u r a lk o d ó o s z tá ly h o z ta r to z ó e g y e d d e l s z e m b e n az o s z tá lly a l s z e m b e n a lk a lm a z o tt - és v ita th a tó - m ó d s z e r e k a k k o r , h a b e n n e - é p p tö r té n e l m ile g é le s h e ly z e te k b e n - n e m sa já t o sz tá ly á n a k m o z g á s ir á n y a i v o lt a k a d o m in á n s a k ? A v á la s z le h e t a z , h o g y é r v é n y e síth e tő k , m ert 1 9 5 1 -r e a m a g y a r tá r sa d a lo m nak a
s z o c ia liz m u s
Ünnepi ügyeletben
irá n y á b a
tö r té n ő fe jlő d é s e m é g
m a j d m e g je le n ik
-,
nem
érte
e l azt
a fo k o t -
a m ik o r a r é g i, o s z tá ly h o z fű z ő
az
k ö te lé k e k e t
m á r á té p íth e tté k v o ln a az ú j e r ő k . A v á la s z a z o n b a n le h e t a z is , h o g y é p p az a té n y tette v o ln a m á r a k k o r s z ü k s é g e s s é a d iffe r e n c iá lt íté lk e z é s t, m isz e r in t a sz o c ia liz m u s az e m b e r is é q tá v la ta . S ez ért s z ü k s é g v a n m in d e n tis z te s s é g e s e m b e r r e . É s u g y a n a k k o r a d iffe r e n c iá la tla n s z e m lé le t so k e m b e r s z e m é b e n ö s s z e fü g g é s b e h o z h a tó a 2 0 . s z á z a d e g y é b , a z e m b e r e k k ö z ö tt e g y e d ile g k ü lö n b s é g e t n e m t e v ő ig a z s á g ta la n s á g a iv a l, m á s a la p ú k o lle k t ív íté le te iv e l, s íg y s o k e m b e r t tá v o líth a t e l az e s z m é tő l. H a G ö r q e y G á b o r d r á m á já b a n e z u tó b b i n e m fo g a lm a z ó d ik is m e g ily e n e g y é r te l m ű e n . d r. K o z s á k E r z s é b e t a la k já b a n m é g is tö r té n ik rá u ta lá s. Ő a k tív e lle n á lló v o lt , s é le té t Ö r l e y D é n e s m e n te tte m e g . A k ite le p íté s s e l k a p c s o la tb a n o s z tá ly a ig a z s á g s z o lg á lta tá s á n a k á lta lá n o s é r v é n y é t n e m c s a k e lis m e r v e , de s z ü k s é q s z e r ű s é g é t h ittel v a llv a , m a g át a k ite le p íté st m in t r o ssz m ó d s z e r t a la p v e tő e n k if o g á s o lj a, d e k ü lö n ö s k é p p e n d iffe r e n c iá la tla n s á g a h á b o rítja fe l. Ö r l e y m e n te s í tése é r d e k é b e n s e g íts é g e t k é r — te le fo n o n o ly a n o k tó l, a k ik k e l e g y ü tt h a rco lt az ille g a litá s b a n , s a k ik e g y é b k é n t m in d j ó l ism e r ik a t á b o r n o k a k k o ri m a g a ta rtá sá t. T e r m é s z e te s e n h iá b a k é r m e n te síté st. A d rá m a v ilá g s z e r ű s é g é b e n m e g je le n ő té n y e k k e l k a p c so la tb a n az e ls ő m e g je g y z é s ü n k é p p a rra v o n a tk o z ik , h o g y a d o k to r n ő te le fo n o n k é r s e g íts é g e t. A s z e m é ly i k u ltu s z id ő s z a k a u i. m e g íté lé s ü n k sze rin t k é t d o lo g n é lk ü l n e m á b r á z o lh a tó és n e m je le n íth e tő m e g h ite le s e n . A z e g y i k : a z o n s z e m é ly e k n é lk ü l, a k ik a k á r a tö r v é n y te le n s é g e k e t, a k á r a d iffe r e n c iá la tla n íté lk e z é st v a g y a h ib á s m ó d s z e r e k e t b e vezették; a m á s ik p e d ig a z o k n a k a z id ő k n e k a légköre. A z a k k o rib a n e lh a n g z o tt b á r m ily je lle g ű és ta r ta lm ú m o n d a to k n a k a je le n té sé t é p p a lé g k ö r a d ta m e g . A lé g k ö r m e g je le n íté s e d r á m á b a n p e rsz e v é g te le n ü l n e h é z . S a n e h é z s é g e t m é g c sa k f o k o z z a , h o g y se m a fe n y e g e tő , se m a r o ssz in d u la tú , n e v e t s é g e s v a g y o s to b a m o n d a to k ö n m a g u k b a n n e m k é p e s e k m a g á t a lé g k ö r t m e g é rzék elte tn i és m e g je le n íte n i. És k o r á n ts e m csak a lé g k ö r m e g te r e m té s é é r t, h a n e m a tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i m o z g á s ir á n y o k ö s s z e s s é g é n e k n é lk ü lö z h e te tle n je le n lé té é r t v a n m in d e n k é p p e n sz ü k sé g a z o k n a k a m e g je le n íté s é r e , a k ik n e k itt K o z s á k E r z s é b e t c sa k te le fo n á l. (Z á r ó ie lb e n e m lítjü k , m ert k ü lö n ta n u lm á n y t ig é n y e ln e , h o g y a s z e m é ly i k u ltu s z b á r m e ly a s p e k tu sá t m e g le h e t -e h ite le se n je le n íte n j ú n . k a m a r a d r á m á b a n ? ) A h iá b a v a ló k é r é s e k u tán K o z s á k E rz sé b e t e k k o r b e k ö v e t k e z ő b e ls ő h ely ze té t G ö r g e y G á b o r k is s é le e g y s z e r ű s íti a z z a l, h o g y csa k k é t s z é ls ő s é g e s u tat érzé k e lte t s z á m á r a : v a g y ő le s z - m in d e n e s z m e i k ö v e tk e z m é n y é v e l e g y ü tt - a la k á s új tu -
252
la jd o n o s a - a k ite le p íté s t v é g r e h a jtó ő r m e s te r e z t is h iszi a v a g y m a g a is k it e le p íte tté le s z . A z ő d r á m a b e li h e ly z e té b e n m é g e g y új e r ő je le n ik m e g , a m i a m ű e s e m é n y e in e k a la k u lá s á t k is s é a p r iv á ts z fé r a irá n y á b a t o lja . A k ö z te és a tá b o r n o k k ö z ö tt k ia la k u lt v is z o n y b a n m o s t v á lik k ü ls ő v é az az e r ő , a m i e d d ig c sa k m in d k e tte jü k b e n s e jé b e n élt, a s z e r e le m . A s z e r e le m m e g n y ilv á n ítá sa e b b e n a h e ly z e tb e n e m b e r ile g , p s z ic h o ló g ia ila g t e lje s e n h it e le s ; a d rá m a v ilá g sz e rű sé g é t a z o n b a n a tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i e r ő v o n a la k á b r á z o lá s á tó l e lté ríti a p r iv á t s z fé r á b a ; m á s f e lő l e n y h é n m e lo d r a m a tik u s v é g e t a d : E r z s é b e t k ö v e ti a tá b o r n o k o t a k ite le p íté s b e n . N e m e g y é rte lm ű , h o g y a d o k to r n ő ö n k é n t v á lla lt a -e a k ite le p íté s t, a v a g y Ö r le y t m e g m e n te n i ig y e k v ő a k c ió in a k m e g to r ló k ö v e tk e z m é n y e -e , a m it a ztá n ő „ ö n k é n t e s " v á lla lá s s á tett, m iv e l n e m értett e g y e t a m ó d s z e r r e l é s az á lta lá n o s íté lk e z é s s e l. E z z e l te r m é s z e te se n a la k ja m é g is h o r d o z z a és m é g is e g y é r t e lm ű v é te sz i azt a tá r sa d a lm i e r ő v o n a la t, a m e ly n e k ta r ta lm a sze rin t a szo c ia lista e s z m e ig a z s á g a v ita th a ta tla n , d e e z t a m ó d s z e r t k á r o s n a k , h ib á s n a k ta rtja és a n e m e g y é n e k r e é r v é n y e s íté lk e z é st e líté li. P iros Ild ik ó o ly a n e g y é n is é g g é fo r m á lta a z o r v o s n ő t, a k i b iz to s a n m o z o g ez e n a b o r o tv a é le n : ú g y seg íte n i Ö r le y n , ú g y sze re tn i ő t, h o g y a v e le tö rté n ő k ne tö r jé k ö s s z e m e g g y ő z ő d é s é t . Sőt, ta lá n in k á b b e z t a z a sp e k tu st je le n íte tte m e g , s k e v é s b é Ö r l e y irá n ti s z e re lm é t. A d r á m a g o n d o la tis á g a , t é m á ja teh át tá r sa d a lm i é le tü n k , a b e n n ü n k m u n k á ló s z o c iá lp s z ic h o ló g ia i d in a m iz m u s o k - a tö r v é n y te le n s é g e k n e k és a d iffe re n c iá la tla n íté lk e z é s e k n e k az e m b e r e k b e n s ő v ilá g á b a n k ia la k u lt k ö v e tk e z m é n y e i - s z e m p o n t já b ó l ig e n -ig e n je le n tő s . M i v e l a z o n b a n ir o d a lm i, s e z e n b e lü l d rá m a i m ű a lk o tá sr ó l v a n sz ó , k o r á n ts e m m in d e g y , h o g y ez a fo n to s , lé n y e g e s té m a m ik é n t f ormálódott m ű a lk o tá ssá . A z ir o d a lm i m ű n e m e k r e fle x ió s , e g y m á s t v is s z a tü k r ö z ő v is z o n y b a n v a n n a k b i z o n y o s é le tje le n s é g e k k e l. A d rá m a az e m b e r e k k ö z ö tti v is z o n y o k v á lto z á s á v a l m in t é le tje le n s é g g e l v a n ily e n v is z o n y b a n ; v a g y is e z a m ű n e m az e m b e r e k k ö z ö tti viszo nyok változását k é p e s a d e k v á ta n m ű a lk o tá s s á fo r m á ln i. N o s , e b b e n a m ű b e n csa k e g y e tle n e g y lé n y e g e s v is z o n y v á lto z á s k ö v e tk e z ik b e , e g y e tle n v is z o n y v á lto z á s érin t s o r s o t: K o z s á k E r z s é b e té . V is z o n y v á lto z á s a k e tt ő s : e g y f e lő l v á lt o z ik a v is z o n y a v o lt h a rc o stá rsa ih o z, m á s f e lő l Ö r le y h e z . A z e lő z ő t n e m lá tju k , k ív ü l m a r a d a drá m a v ilá g sz e rű sé g é n . A z u tó b b i p e d ig m a g á v a l h o z z a , h o g y Ö r l e y v is z o n y a is v á lto z ik ő h o z z á , d e e z is k ív ü l m a r a d a d r á m a v ilá g s z e r ű s é g é n : k é s ő b b k ö v e tk e z ik b e . E g y d rá m a i v ilá g s z e r ű s é g b e n m in d ig a z o k a d ia ló g u s o k a s ú ly o sa k — ép p e n a m ű n e m te r m é s z e te m ia tt —, a m e ly e k v is z o n y v á lto z á s o k a t h o r d o z n a k és n y ilv á n íta n a k k i, a v a g y a z o k a t k é s z ítik e lő . A n e m a z e z e k e t h o r d o z ó d ia ló g u s o k te r m é sz e te se n k if e je z h e tn e k a k á r e g y é n i, a k á r tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i ig a z s á g o k a t. A z o n b a n e n n e k e lle n ére e p ik u s je lle g ű m o n d a to k m a r a d n a k ; a m it u g y a n a k k o r e lfe d h e t, elta k a rh a t a szín h ázi e lő a d á s b a n a s z ín é s z (e k ) já té k a . M i v e l e b b e n a d r á m a i v ilá g s z e r ű s é g b e n csa k az E r z s é b e t és Ö r l e y k ö z ö tti v is z o n y v á lt o z ik , erre a p r iv á t é le ts z fé r á b a n lé v ő té n y e z ő re k e rü l a h a n g s ú ly . M i v e l e g é s z e n a m ű v é g é ig a tá r sa d a lm i sz fé r á b a n h a la d ta k a z e r ő v o n a la k , e z a z e lk a n y a ro d á s m e lo d r a m a tik u s s á te sz i a v é g é t, h is z e n a k e tte jü k k ö z ö tt k ib o m ló s z e re le m „ k o r o n á z z a " az e s e m é n y e k e t. A z itten i v ilá g s z e r ű s é g k ö z é p p o n tjá b a n a z o n b a n n e m a z á ll, a k in e k v isz o n y a i e g y e d ü l v á lto z n a k , h a n e m Ö r le y D é n e s . E b b e n a d rá m a i h e ly z e tb e n le h e ts é g e s -e , h o g y Ö r le y n e k is v á lto z z a n a k a v is z o n y a i? A k é r d é s : Ö r le y D é n e s e m b e r i k rízise , v á ls á g h e ly z e te és e m b e r i s z itu á c ió ja m e g fo r m á ló d h a t -e itt d rá m a i k r íz isk é n t, d rá m a i v á ls á g h e ly z e tk é n t és d rá m a i s z itu á c ió k é n t? S a jn o s n e m . A k ite le p íté s r ő l szó ló h atá ro zat m e g é r k e z é s e — is m é t e lj ü k : e b b e n a d r á m a i v ilá g s z e r ű s é g b e n - c sa k Ö r le y b e n ső v ilá g á b a n v á lt k i ú j é r z e lm e k e t, r e a k c ió k a t, m e r t a b e m u ta to tt v ilá g s z e r ű sé g b e n n in cs s e n k i, a k ih e z v a ló k ü ls ő v is z o n y a in a k s z ü k sé g sz e r ű e n k e lle n e v á lto z n io k , a k á r a z ú j b e n s ő h e ly z e t k ö v e tk e z m é n y e k é n t. A v é g z é s te r m é sz e te se n új k ü l ső á lla p o to t te r e m t, á m e z s e m le s z k iin d u ló p o n tja k ü ls ő v is z o n y a i-k a p c s o la ta i v á l to z á sá n a k . Í g y Ö r le y D é n e s a m ű b e n o ly a n h e ly z e tb e k e r ü l, a m e ly b e n c sa k g o n d o la ti, é r z e lm i stb. reflexiói lehetnek. E z a lé n y e g e s és fo n to s té m a íg y n e m a m ű sz e r k e z e tis é g e b e -
v a g y is az a la k o k
253
k ö zö tti v is z o n y o k b a - v a n b e é p ítv e , h a n e m c sa k Ö r le y és a d o k to r n ő statik u s v a g y is e p ik u s r e fle x ió ib a . Á m e z e k b e n k é ts é g k ív ü l m e g je le n ik . Ö r le y n e k c sa k r e fle x ió i v a n n a k M ih a lic s n é v a l v a ló v is z o n y á b a n
is. M ih a lic s n é
p r o le tá r a s s z o n y , Ö r l e y h á z v e z e tő n ő je , a k i E r z sé b e t h a tá sá ra b e lé p e tt a p á rtb a. S a n é lk ü l, h o g y ig a z á n m e g é r te tte v o ln a , m e g ta n u lta az a la p fo k ú sz e m in á riu m tétele it. E z e k e t - v é g e le n jó in d u la tta l, d e o s to b á n - m o s t is m o n d ja , s k ö z ü lü k n e m e g y ö s s z e fü g g é s b e n v a n a tá b o r n o k m o sta n i h e ly z e té v e l. M i v e l M ih a lic s n é h o z v a ló v i s z o n y a se m v á lt o z ik , az á lta la e lm o n d o tta k h o z is csa k r e fle x ió k a t fű z h e t. U g y a n e z a h e ly z e t N u s z b a u m m a l, a fű s z e r e s s e l. É le lm is z e r c s o m a g o t h o z , h o g y k if e je z z e h á lá já t. 1 9 4 4 -b e n , a m ik o r a v a g o n o k b a h a jto ttá k ő k e t, Ö r l e y k a la p já t m e g e m e lv e m é ly e n m e g h a jo lt e lő ttü k , a s z e n v e d ő e m b e r e k e lő tt. S ez N u s z b a u m n a k ig e n n a g y erőt adott a to v á b b ia k b a n a s z e n v e d é s e k e lv ise lé sé r e . N u s z b a u m a la k ja és Ö r le y h e z v a ló v is z o n y a a zért je lle g z e te s e n e p ik u s , m e r t a la k já n k e r e sz tü l u g y a n m é ly e b b e n , új o ld a lr ó l is m e r jü k m e g Ö r l e y e g y é n is é g é t, ille tv e a la k já n k e r e sz tü l fe lv illa n a z sid ó k ü ld ö z é s e k k e l te li so rsa , d e m é g s e m e r e d m é n y e z v is z o n y v á lto z á s t se m k ö z ö ttü k , sem Ö r l e y a la p h e ly z e té b e n . A N u s z b a u m a la k ja és m ű b e li h e ly z e te ré v é n m e g je le n íte tt t ö b b fé le é le tje le n s é g íg y c sa k sta tik u sa n d e m o n str á ló d ik . V a g y is e p ik u s m a ra d . M in d e z a zt is je le n ti, h o g y Ö r le y D é n e s és a h o z z á h a s o n ló k e m b e r ile g igen n eh é z h e ly z e te e b b e n a d rá m a i v ilá g s z e r ű s é g b e n n e m fo r m á ló d o tt d rá m a i h e ly z e tté . E ls ő s o rb a n a zé rt, m e r t a h e ly z e tn e k , a m ib e k e rü lt, sz á m á r a n in cs t é t j e ; a m it ti. a v is z o n y v á lto z á s o k h o r d o z h a tn á n a k . C s a k a z ő benső világában a la k u l k i g y ö tr ő , v á l sá g o s ú j h e ly z e t, a m i n e m o k o z z a k ü ls ő v is z o n y a in a k a m e g v á lto z á s á t. Á m k é ts é g tele n , h o g y az ily e n b e n s ő h e ly z e t k itű n ő e n te re m t le h e tő sé g e t sz ín é sz i a la k ítá sra . M e n s á r o s L á s z ló m e g is r a g a d ja , ki is a k n á z z a a le h e tő s é g e k e t. M a r a d é k ta la n u l h i te le ssé fo r m á lja Ö r le y t . E m b e r i tis z te s s é g e , b e c s ü le te s s é g e a z a la k ítá sb a n é p p ú g y m e g je le n ik , m in t tá r s a d a lm i h e ly z e té b ő l és m o sta n i k ö r ü lm é n y e ib ő l a d ó d h a tó g o n d o la ta in a k tis z te s s é g e és fő k é n t r e a litá sé r z é k e . A z t , h o g y az íro tt d rá m a c sa k az ő b e n ső h e ly z e té b e n te r e m t ú j g y ö tr e lm e s h e ly z e te t, az is b iz o n y ítja , h o g y e n n e k ige n sok a sp e k tu s á t k ü lfö ld r e tá v o z o tt fiá n a k é s ö n g y ilk o s s á le tt fe le s é g é n e k a fé n y k é p é h ez b e s z é li k i, m o n o ló g o k b a n . M e n s á r o s L á s z ló e z e k b e n a h o s s z a b b -r ö v id e b b m o n o ló g o k b a n m é g a zt a lé g k ö r t is k é p e s fe lid é z n i, a m i h á z a ssá g á t k ö r ü lv e tte . A z o r v o s n ő v e l v a ló v it á já b a n — a m e ly b e n u g y a n c sa k r e fle x ió k a t fű z m o sta n i h e ly z e té h e z és a tá r s a d a lo m a k k o r i p r o b lé m á ih o z - , m im ik á já v a l, testta rtá sá v a l, c s o d á lk o z á s t v a g y m e g é r té s t m u ta tó testi je le k k e l ig e n s o k , a m o n d a to k ta r ta lm á h o z v is z o n y ít v a to v á b b i je le n té s t k ö z ö l. Ö r l e y j e s z á m á r a te r m é sz e te se n ig e n n e h é z e lv is e ln i a k ite le p ítést, d e n e m o m lik m ia tta ö s s z e , s n o h a m é ltá n y ta la n n a k és ig a z sá g ta la n n a k ta rt ja , m a g a ta r tá s á v a l is é r v é n y r e ju tta tja , h o g y a la k ja m e g é r ti, h o g y a z a d o tt h e ly z e t ben m ié r t k ö v e tk e z te k b e e z e k a n e m ig a z o lh a tó e s e m é n y e k . A G ö r g e y G á b o r á ltá l m e g fo r m á lt v ilá g s z e r ű s é g - ú g y v é ljü k - m a g á b a n r e jti a n n a k a le h e tő s é g é t, h o g y Ö r l e y h e ly z e te d r á m a ib b le h e sse n . H a ez t e m lítjü k , n e m a m ű tő l id e g e n d o lg o k a t k é rü n k s z á m o n . M e r t a tá b o r n o k h e ly z e té t a m ű b e n m e g je le n ő P o stá s teh e tn é d r á m a ib b á . Ö r l e y n y u g d íjá t és e g y b e n a n y u g d íj m e g v o n á s á ról s z ó ló h a tá ro z a to t h o z z a . J e le n e té n e k e le jé n m in d e z t m é g n e m tu d ja , s n e m érti, „ g y a n ú s " n e k i, h o g y a r é g i v ilá g b ó l itt m a r a d t tá b o r n o k o t n e m te le p ítik k i, h o g y k a p ja a n y u g d íjá t, s n e m érti, m ik é n t le h e ts é g e s , h o g y e g y p o m p á s v illá b a n n y u g o d ta n é l. S z á m á ra m in d e z e k a z é r t t e s z ik „ g y a n ú s s á " Ö r le y t , m e r t la ssa n k id e r ü l a P o stá sró l, h o g y v e s z e d e lm e s e n h itv á n y e m b e r é s r e a k c ió s, a k i H o r th y M i k l ó s „ v i s z s z a h o z á s á n a k " le h e tő s é g é n e lm é lk e d ik . A u t o g r a m m g y ű jtő is, és Ö r l e y e g y H o r th y M i k ló s t ó l k a p o tt le v e le t a já n l fe l n e k i. G ö r g e y G á b o r jó író i k v a litá sa ir a v a ll, h o g y ezt a m o z z a n a to t is fe lh a s z n á lja a je lle m z é s r e . A v á la s z le v é lb ő l k id e r ü l - a P ostás o lv a s s a fe l - , h o g y Ö r le y a z s id ó tö r v é n y e k k e l k a p c s o la to s fe lh á b o r o d á s á t ír ta m e g H o r th y n a k . A P o stá s m a g a ta r tá s a és p o litik a i „ n é z e t e i " a z o n n a l m e g v á lt o z n a k , a m i k o r K o z s á k E r z é s b e t lé p a s z o b á b a . A P o stá s tu d ja , h o g y e lle n á lló v o lt és je le n le g a c s e p e li k ó r h á z p á rttitk á ra , s e z é r t p o n to sa n tu d ja , m it k e ll a je le n lé té b e n m o n d a n ia. H a ez a v e s z e d e lm e s e n h itv á n y P o stá s v a la m ik é p p e n sz e re p e t k a p n a Ö r le y k i te le p íté s é b e n , a h e ly z e t d r á m a ib b á a la k u ln a . A sz é p la k á ssa l k a p c s o la to s irig y s é g n e k
254
is v o lt n é m e ly ese tb en sz e re p e e g y -e g y k o n k r é t s z e m é ly k ite le p íté sé b e n . H a Ö r le y la k á s á t, e lő z e te s m a n ő v e r e k u tán , a P o stá s fo g la ln á e l, a m ű e r ő v o n a la i n e m t é r ü l n é n e k el ily e n n y ir e a p r iv á ts z fé r a ir á n y á b a se m . *
A d rá m a i m e g fo r m á lá s h iá n y o s s á g a ira a zért is m u ta th a tu n k rá , m e r t a z Ünnepi G ö r g e y G á b o r k é t a la k k ö z ö tt is tu d o ly a n v is z o n y v á lto z á s t m e g ír n i,
ügyeletben
a m i v a ló d i d rá m á t e r e d m é n y e z . K a r á c s o n y k o r az O r v o s és A n g é la n ő v é r - a k i az o r v o sn á l tíz -tiz e n ö t é v v e l id ő s e b b - ta rt ü n n e p i ü g y e le te t e g y S Z T K -r e n d e lő b e n . A z O r v o s k e se r ű , ső t d u rv á n g ú n y o s és le k e z e lő , n e m c s a k a n ő v é r r e l, d e a to r k u k b a n az ü n n e p i h al sz á lk á iv a l v a g y a s o k e v é s tő l o r r v é r z é s s e l b e h o z o tt b e te g e k k e l is. K ö z ö ttü k m é g e g y ö n g y ilk o s lá n y és e g y m a g á n y o s v é n k is a s s z o n y is m e g ta lá lh a tó . E z u tó b b ia k k a p c sá n k id e r ü l, az O r v o s p s z ic h ik a ila g ig e n n e h e z e n v is e li e l, ha e g y fia ta l lá n y k ö v e t el ö n g y ilk o s s á g o t, és fé n y d e rü l az ő m a g á n y o s s á g á r a . M in d e z e k e t a té n y e z ő k e t n e m c s a k e lm o n d ja , h a n e m a b e h o z o tt b e te g e k h e z v a ló és A n g é la n ő v é r h e z fű z ő d ő , m o s t a la k u ló v á lto z ó v is z o n y á b a n tu d ju k m e g . A le g lé n y e g e s e b b a z, h o g y m in d az O r v o s , m in d a n ő v é r m o n d a ta i m ö g ö t t é r e z h e t ő : m ú lt ju k b ó l m in d k e tte n s ú ly o s te rh e k e t h o r d o z n a k . V á r ju k te h á t a z ö n v a llo m á s o k a t, e g y k issé s z o r o n g v a . E lm e k o k a , h o g y az új m a g y a r d r á m á k b a n az ö n v a llo m á s o k , a m ú lt e lő s z á m lá lá s a , r e n d sz e r in t e p ik u s b etét m a ra d , m e r t n e m e r e d m é n y e z v is z o n y v á lto z á s t. M i n t p l. N u s z b a u m é a Galopp a Vérmezőben. E lő s z ö r a n ő v é r b e s z é l. G r ó fn ő v o lt , c s a lá d ju k n e v e g y a k r a n sz e re p e lt a m a g y a r tö r té n e le m b e n . A p já v a l e g y ü tt d is s z id á lt, s h á r o m S tra d iv á ri h e g e d ű á r á b ó l a k a rta k ú j é le te t k e z d e n i. A h a n g s z e r e k r ő l k id e r ü lt, h o g y h a m is ítv á n y o k ; a lá n y P á rizsb a n a S a cré C o e u r in té z e tb e n n e v e lk e d e tt, m a jd b e lé p e tt a r e n d b e . A re n d a zu tá n A f r ik á b a k ü ld te , e g y le p r a t e le p r e ; o d a , a h o v á a z O r v o s is v á g y a k o z o t t b e n ső terh ein ek k ö v e tk e z té b e n . M á r e z a m o z z a n a t k e z d fe lé p íte n i k ö z ö ttü k v a la m if é le új v is z o n y t. A n g é lá t h az atérte u tán k ite le p íte tté k , m e r t a H a t ó s á g n e m h itte e l, h o g y n e m k é m , s c sa k a z é r t jö tt h a z a , m e r t a s z ü lő fö ld jé n a k a r é ln i. A z O r v o s r ó l p e d ig k id erü l, h o g y a p ja a s z e m é ly i k u ltu s z id ő s z a k á n a k „ e r ő s e m b e r e " v o l t ; a r e n d k ív ü li ü g y e k b e n ő v a lla to tt, s a k ite le p íté s e k is a z ő n e v é h e z fű z ő d n e k . A n g é la g r ó fi m ú lt já t, a z O r v o s p e d ig a p ja tö r v é n y te le n c s e le k e d e te in e k a terh ét h o r d o z z a . K ö z e le d é sü k n e k és ta lá lk o z á s u k n a k m e g v a n a k ö z ö s p sz ic h ik a i és tá rsa d a lm i h áttere. A m e g ír á s m ó d já n k ív ü l k e tte jü k e g y -e g y e m lé k e z e te s , m ú lt b e li s z e r e lm e , ille t v e a s z e re le m h e z n a g y o n h a s o n ló é rzé se is re á lissá , a z a lle g o r ik u s á b r á z o lá s m ó d tó l - k é t o s z tá ly te r h e k k e l te li ta lá lk o z á sa - m e n te ssé te sz i a m ű v e t. S a k é t s z e r e le m n e k a m é ly é n ta lá lh a tó e g y é n i m a g t o v á b b e rő síti b e n ső k a p c so la tu k a t. A n ő v é r a le p r a te le p e n s z á n a lo m b ó l-s z e r e le m b ő l o d a a d ta m a g á t e g y h a lá lá n lé v ő fe k e te i f j ú n a k , a k i v é g te le n e le g a n c iá v a l, fin o m s á g g a l és m é ly sz e r e le m m e l s z e r e tte ; a z O r v o s p e d ig g y e r e k k o r á b a n , a s z ü lő i h á z b a n e g y e d ü l nővére m e lle tt é rez te m a g á t b iz to n sá g b a n , n y u g a lo m b a n é s b o ld o g s á g b a n . S n ő v é r é n e k — a p ju k tö r v é n y te le n sé g e m ia tti - ö n g y ilk o s s á g a az o k a , h o g y n e m t u d ja e lv is e ln i a fia ta l lá n y o k ö n g y ilk o s s á g á t. G ö r g e y G á b o r tehát ig e n fin o m a n é s d rá m a ia n k é s z íti e lő a k é t ember, a két egyéniség ta lá lk o z á s á t, s z e r e lm e s ö s s z e b o r u lá s á t, m in d tá r s a d a lm ila g , m in d p s z ic h o ló g ia ila g . A ta lá lk o z á s tá r s a d a lm i a s p e k tu s á b a n n e m c s a k a lle g o r ik u s s á g n in cs, h a n em o ly a n n y ir a s z é le s é r te lm ű s z im b o lik u s s á g se m , a m e ly az o s z tá ly o k m e g b é k é lé sét je le n te n é . M e r t a m ű je le n té s e é p p e n a z , h o g y a szo c ia lista tá r sa d a lo m k ib o n ta k o zá sá n a k m a i fá z is á b a n a r é g i o s z tá ly k ö tö tts é g e k -d in a m iz m u s o k e re jé t - a m e ly e k v iru le n se k v o lt a k m é g a Galopp a Vérmezönben m e g je le n íte tt id ő s z a k b a n - je le n t ő sen le c s ö k k e n te tté k az ú j e r ő v o n a la k ; n o h a a r é g i o s z tá ly h o z v a ló k ö tö tts é g n e k a terh e a z a d o tt e s e te k b e n m é g é r e z h e tő . M i n d a z O r v o s , m in d A n g é la m ú ltjá n a k a d rá m a i je le n b e n tö rté n ő e lm o n d á s a n e m c s a k a k é t e g y é n is é g m é ly e b b , ig a z a b b m e g is m e r é s é t s z o lg á lja , h a n e m a m ű v ilá g s z e r ű s é g é n b e lü l v is z o n y v á lto z á s t is o k o z . É s h a a z e lő z ő e k b e n a z t h a n g s ú ly o z tu k , h o g y a g r ó fn ő és a k á d e r g y e r e k ö s s z e b o r u lá s a n e m je le n ti itt az o s z tá ly o k
255
m e g b é k é lé s é t, a k k o r m o s t azt is h a n g s ú ly o z n i k e ll, h o g y je le n ti v is z o n t a je le n le g i h e ly z e tb e n v a ló e g y m á s r a ta lá lá s u k a t; ille tv e e n n e k le h e tő s é g é t. I g a z , h o g y a d rá m a n em h a n g s ú ly o z z a , d e m é g is m e g je l e n i k : erre a z e g y ü tt v é g z e t t m u n k a a d le h e tő sé g e t. E b b e n a z e g y e d i e s e tb e n a z e g y m á s r a talá lá st s e g ítik a b e n n ü k m e g lé v ő t ö r té n e lm i-tá r s a d a lm i e r ő v o n a la k is . A z e g y m á s iránti e lle n s é g e s m ú lta t a jö v ő r e v o n a tk o z ó a n á ta la k íth a tjá k a z o k a s z e n v e d é se k , a m e ly e k m in d k e tte jü k b e n a csa lá d által másoknak o k o z o tt k ín o k és g y ö tr e lm e k k ö v e tk e z té b e n é ln e k , e z e k m ia tt tá m a d tak fe l. S ezt k é ts é g k ív ü l a s z o c ia liz m u s , m in t az e g y é n e k k ö r n y e z e te és tá v la ta teszi le h e tő v é . A szín h á z i e lő a d á s a z o n b a n ig e n fin o m a n u ta l a k é r d é s k ö r b e n m a n a p s á g fe lt á m a d ó v e s z é ly r e . K e tte jü k s z e re lm e s ö ssz e b o r u lá s a k o r , a d r á m a u to ls ó sz a v a in a k e l h a n g zá sa u tán , a r e n d e lő b e b e lo p ó z ik az e lő z ő e k b e n b e h o z o tt, ö n g y ilk o s s á g o t m e g k ísé re lt lá n y . Ő k k e tte n n e m v e s z ik é s z r e ; a lá n y a s z e k r é n y b ő l g y ó g y s z e r t sze d k i, e g y m a r é k k a l b e v e s z és k ilo p ó z ik . A z O r v o s te h á t az e g y m á s r a ta lá lá s p illa n a ta ib a n ép p e n a z t n e m v e s z i é s z re , a m i b e n ső v ilá g á b a n az e g y ik é r z é k e n y p o n t, a fia ta l lán y ö n g y ilk o s s á g á t. M in t h a e z a je le n e t a z t s u g a lln á : a tö r té n e lm i-tá r s a d a lm i e r ő v o n a la k e g y m á s r a ta lá lá s á n a k id ő s z a k á b a n v a g y a m a g á n y o s s á g e g y e d i-e g y é n i f e l o ld ó d á s a k o r m in th a e lfe le jtk e z n é n k m á s o k r ó l, a tö b b i e m b e r sz e n v e d é s é r ő l. M in th a ez a je le n e t a m o s ta n i id ő s z a k u n k b a n é r v é n y e s ü lő ö n z é st, a m á s o k k a l s z e m b e n i n e m tö r ő d ö m s é g é t je le n íte n é m e g . S ez is m é t c sa k ig e n -ig e n e r ő te lje s és r o m b o ló e r e jű d in a m iz m u s j e le n l e g ; r e m é lh e tő , h o g y G ö r g e y G á b o r e g y te lje s d rá m á t sz e n te l m a jd e n n e k a k é rd é s n e k . H e g e d ű s D . G é z a és P é csi I ld ik ó a la p ja ib a n h ih e tő e n , h ite le se n je le n íti m e g a két fő a la k o t. M in d k e t te n a z e g y é n is é g e t fo r m á ljá k m e g — é s n e m a z „ o s z t á l y t " —, ille tv e az o s z tá ly h e ly z e tn e k és az a p a tö r v é n y te le n s é g e in e k az a d o tt e g y é n isé g r e ható k ö v e tk e z m é n y e it. H e g e d ű s D . G é z a az e le jé n m é g azt is é r z é k e lte ti, h o g y d u r v a sá g a , az e m b e r e k e t le n é z ő -m e g v e t ő m a g a ta r tá sa n e m m á s m in t k o m p e n z á c ió . A z t té te le zi fe l, h o g y m in d e n k i tu d ja , k in e k a fia ő , s e z é r t in d u la to k é ln e k m in d e n k i b en ő e lle n e , s e z e n fe lté te le z e tt e lle n in d u la to k k a l sz e m b e n tá m a d , v é d e k e z é s ü l. Pécsi I ld ik ó a la k ítá s á b a n a m e g é r tő -m e g b o c s á tó , a v ilá g sz e n v e d é se it a n y a i-n ő v é r i v o n á s o k k a l e ls im ító m a g a ta r tá s a d o m in á ló . G ö r g e y G á b o r az Ünnepi ügyelet és a Galopp a Vérmezőn c ím ű d r á m á ib a n t e h át ig e n b e c s ü le te s e n , tis z te s s é g e s e n fo g la lk o z ik m a i é le tü n k lé n y e g e s k é r d é s e i k ö z ü l a z o k k a l, a m e ly e k n e k m ű v é s z i m e g je le n íté s é r e m in d e n k é p p s z ü k sé g ü n k v a n . A z Ün nepi ügyelet r á a d á su l ig e n j ó d r á m a i s ; m íg a Galopp a Vérmezőnben so k m é g az e p ik u s v o n á s .
256
SZILÁGYI
ESZTER
ANNA
Tehénlelkemből langyos tej a testünk hajnali didergőknek langyos tej vagyunk hajnalhasad langyos az otthoni békeágy benne kétezeréjszakát is átaludva ismerős a behatolás és benne hétezret is átaludva bizonyos túlvilág másnak ridegvilág is langyos hajnalhasad ha napkelési manna naponta egypohárnyi fakad lelkemből
A jószagu állat feküszöm itt a jószagu állat szinházrikittó szagu flitterruhában szarvaim aranyporosak legalább táncoló tehén lehetnék izgató csillagommal király előtt is táncoló utközben jószagu állat nem feküvő kulturalomban nem sikitó reggeli fejéskor
Ki régebben ismerszik ki régebben ismerszik arról hogy árva volt hogy csunya volt nem volt se füle farka régebben ismerszik de ma sincsen füle se farka arról hogy árva ma sem ismerszik de szégyenkezve elfogadhatatlan 1 7 JELENKOR
257
CSŰRÖS
MIKLÓS
TÜKÖRFOLYOSÓ Takács Zsuzsa verseskötetéről
A tö k é ly h e z és az ig a z s á g h o z a r id e g s é g á rán is r a g a s z k o d ó m a x im a liz m u s , m e g e g y v itá lis a b b , h a jlé k o n y a b b é le t fö lfo g á s b e ls ő k ü z d e lm e a d fe s z ü lte n d rá m a i k a rak tert T a k á c s Z s u z s a h a r m a d ik k ö t e t é n e k ; a tu d at e lle n té te s p ó lu sa i sz ik rá z n a k ö s s z e b e n n e , a r ö g e s z m é s e n s z ig o r ú s z e m b e n é z é s és az „ e s z t e le n r e m é n y ” sz é ls ő s é g e i ü tk ö z n e k m e g . A m e g h a s o n lo tt lírai én e g y ik fe le g y ö n g é d s é g r e v á g y ik , s z e r e le m re , a h ib á tla n z e n e s u g a llta t ü n d ö k lő v ilá g k é p e in e k a d n á át m a g á t - ik e rp á r ja v is z o n t a k a p c s o la to k h a z u g s á g á t, a s z é p s é g e lm ú lá sá t k o n s ta tá lja , a m a g á n y és a s z e n v e d é s v ilá g á v a l a z o n o s u l; k ü z d e lm é b e n az ö n á lta tó id ill, az é d e s k é s ö r ö m ö k e lle n a r e m é n y te le n illú z ió tla n s á g o t v á la s z t ja . A k ím é le tle n tisz tá n lá tá s é s a tétova b o ld o g s á g v á g y e lle n té te h u llá m z ik v é g ig a k ö te te n s r a jz o lja k i b e ls ő sze rk e ze té t. A k é tfé le v ilá g lá tá s n a g y n é h a ö s s z e b é k ü l, d e á lta lá b a n in k á b b a k ö lc s ö n ö s h iány és e lé g te le n s é g d e m o n s tr á lá s á v a l s u g a lljá k e g y b ö lc s e b b , le tisz tu lta b b h a rm ón ia sz ü k s é g é t ha n e m is fö lté tle n ü l a le h e tő sé g é t. Az a
az in te n z ív , n é m e ly k r itik u s sze rin t m e ta fiz ik a i g y ö k e r ű id ő é lm é n y , a m e ly c. e ls ő k ö te té t o ly m a rk á n sa n je lle m e z t e , to v á b b r a is m e g h a tá r o z z a
Némajáték
s z e m lé le té t, d e e g y r e in k á b b etik a i tölté st k a p : „ d e b e le fu lla d tá l te is a z id ő b e / és e lú s z o l fö lis m e r h e te tle n n é d a g a d v a ” e z a s z e m r e h á n y á s m á r n e m a nn yira a m in d e n t le ro n tó e lm ú lá s t, in k á b b a h ű tle n sé g e t, a z á llh a ta tla n sá g o t v á d o lja (A szen vedélyes arc a keretből kihajol). E zé rt a ztá n tö b b n y ir e a z e lh a tá r o z o tt sza k ítá s, az u to ls ó ta lá lk o z á s , „ A z ö s s z e o m lá s elő tti b ú c s ú z á s " (T a lá lk o z á s h o m á ly o s szo b á b a n ) ö n tu d a ta k e m é n y íti m e g a k ö lt ő tek in tetét. E p ik u s h e ly z e te k e t, d rá m a i szitu ációk at id é z n e k fö l a v e r s e k , a n ő é s a fé r fi, a g y e r m e k é s a s z ü lő ő si a la p v isz o n y la tá r a u ta ln a k ; m é g s e m a k ü ls ő , h a n e m a b e ls ő v ilá g o t á b r á z o ljá k , a r e g é n y sz e r ű sé g a m b íc ió já t e le jtv e e g y m é ltó s á g é r t, ig a z s á g é r t h a r c o ló lé le k é le té b e e n g e d n e k b e p illa n tást. V a llo m á s á b a n T a k á c s Z s u z s a a zt e m e li k i, h o g y sz e re p lő i a s z ív é b e n , „ e g y k é p z e lt s z ín p a d o n ” lé p n e k e g y m á s n y o m á b a , h o g y „ a k i s z e n v e d é ly e s o d a a d á ssa l f i g y e l, (. . .) k e ttő s é le te t é l, a lá ts z ó la g o s a t a fe n ti k ö r ü lm é n y e k k ö z ö tt és e g y v a ló d i t " . H a n etá n m e g tö r té n t e s e m é n y e k b ő l in d u l is k i, itt m é g m e s s z e b b r e tá v o lo d ik az ö n é le tr a jz i s z e m é ly e s s é g tő l, m in t e lő z ő k ö te te ib e n . N e m e se te k e t, h a n e m e se tta n u lm á n y o k a t ír le , n e m a v a ló s á g o t , h a n e m a n n a k g o n d o la tb a n , k é p z e le tb e n , s e j té se k b e n v a g y á lm o k b a n t o v á b b fe jle s z te tt é s sűrített v á lto z a tá t a d ja . E tr a n s z fo r m á ció e s z k ö z e in e k le ltá r a e g y b e n a k ö te t p o é tik á já h o z is k u lc so t k ín á l. E lő z ő k ö n y v é v e l, A búcsúzás részleteivel sz e m b e n , a m e ly b e n m á r a c ik lu s b e o s z tá s fö ltü n te tte a k é t fő té m a , a z a n y a s á g és a sz a k ítá s e lk ü lö n ü lé sé t, a Tükör
folyosóban a té m a ö s s z e v o n á s te n d e n c iá ja e r ő s ö d ik f ö l, a z é lm é n y e k k ö z ö s sz e rk e z e te fo n to s a b b á v á lik , m in t b io g r á fia i e r e d e tü k . A z a n y a -g y e r m e k v e r s e k m a g u k is a b ú c s ú z á s g o n d o la tá v a l és h a n g u la tá v a l t e lít ő d n e k ; a K ét szoba típ u s ú d a r a b o k b a n a s z e r e te tv á g y b ó l fa k a d ó m e g a lá z k o d á s sz é g y e n e o ly a n k o n te x tu sb a n fo g a l m a z ó d ik m e g , h o g y a s z ü lő k tő l és a s z e r e lm e s tő l v a ló fü g g é s r e e g y a r á n t u ta lh a t: a k ö t ő s z a v a s ö s s z e té te lle l a lk o to tt m e g s z ó lítá s tö b b e s sz á m ú h a tá r o z ó s z ó („ S z é g y e lt e m m a g a m :
előttük."),
m in d e n e s e tre
e f f é le
a ss z o c iá c ió t
(„ a n y á m -a p á m -s z e r e lm e m ” ) é s a / mászna üveglapon
mintha csiga
é b r e sz t,
a k á r c sa k
a
tov áb b i
v a g y la
g o s s á g o k és k é té r te lm ű s é g e k („ m e g fü r d e t s z v a g y v é g ig fe k t e t s z a z á g y o n " , „ N e té g y le ö le d b ő l e n g e m , / n e k e llje n m e g á l l n o m ", s tb .). H o z z á já r u l a p o lifó n ik u s je lle g h e z , h o g y T a k á c s Z s u z s a v e r se t író ö n m a g á t is
258
te m a tiz á lja , je le z v e m in te g y az é le t és az ir o d a lo m k ü lö n b s é g é t : a m ű , b á r m e n n y ir e is a m e g é lt s z e n v e d é s e k b ő l és ö r ö m ö k b ő l tá p lá lk o z ik , m e g fo r m á lja ő k e t és fö lé bü k e m e lk e d ik . A s z e r e p lő k és a sz e r z ő , m é g ha az é le tb e n a z o n o sa k le n n é n e k is, az iro d a lm i a lk o tá s m á s -m á s d im e n z ió já h o z ta r to z n a k . „ Engedd, hogy együtt ma radjanak még, / aki írod ők et!" - a z Utoljára c. v e r sn e k e z e k után a ta lá n ö n m e g s z ó lító sz a v a i u tán m in te g y p á r h u z a m o s a n h a la d to v á b b a k ü ls ő tö rté n é s á b r á z o lása és a sz e rz ő b e ls ő v it á ja a fo ly ta tá s a lte rn a tív á já r ó l. A z ir o d a lm is á g tu d a to sí tá sa le h e t a b o s s z u ló r á o lv a s á s e s z k ö z e („H ősöm egy gyűrött oldal alján / kuporog és zokog, ki akar szabadulni. - A z összeomlás), d e le h e t az é le t n y o m o r ú s á g á t le g y ő z ő , fö ls z a b a d ító p illa n a t je lk é p e is , m in t a Várakozás c. v e r s b e n . A d r a m a tu rg ia i és szín h á z i sz ó k in c s (s z e r e p lő k , sz ín h e ly , h ő s ö m , d a r a b , ö ltö z ő , az e lő z ő k ö te tb e n : Utasítások a jelenethez) te r m é s z e te s e n u g y a n c sa k k ie m e lh e ti a m ű v é s z e t a u t o n ó m iá já t, a v a ló s á g h o z k é p e s t k ü lö n m in ő s é g é t. S a já to sa n m ó d o s u l a k ö te tb e n a T a k á c s Z s u z s á t ó l e d d ig se m
id e g e n tá r g y ia sító
tech n ik a. K o r á b b a n is é s z re v e tté k , h o g y é r z e lm e it tá r g y a k r a v e títi k i, a v ilá g k é p e it „ b e s z é lte ti ö n m a g á r ó l" (A lf ö ld y J e n ő ) ; a z e x p r e s s z ió e típ u sá n a k h a tá so s p é ld á ja a z ú j te r m é s b e n a Pillanatkép: „ A b o lt a c s e n g ő s z ó r a ö ssz e r á n d u lt. / N e m le n n i! ü v ö ltö tté k a h a la k , / az a k v á r iu m tá n to r g o tt z o k o g v a , / a fa l a v é g te le n b e n k ö r b e ú s z o t t ". Ú ja b b a n e ls z a p o r o d ta k v is z o n t az o ly a n c s e le k m é n y e s s z im b ó lu m o k (ez a te rm in u s e g y b e e s ik R e v ic z k y b a lla d a m e g h a tá r o z á s á v a l), a m e ly e k k u ltu r á lis v a g y történ eti h a g y o m á n y b ó l v á la s z tjá k e p ik a i tá r g y u k a t s p é ld á z a tsz e r ű e n s u g a lljá k a k ö ltő s z e m é ly e s ü z e n e té t. (E lő z m é n y k é n t a Némajátékot és A f il mben eg y kislány áll az udvaron c. v e r s e t e m líth e tjü k , az u tó b b i A búcsúzás részleteiből k e rü lt át az új k ö te tb e is .) A k a d k ö z tü k fo lk lo r is z tik u s h a n g ü té sű (A sárkány és a szolga), de in k á b b a film és a z e n e v ilá g á h o z k a p c s o ló d n a k : a k ö te tn y itó Kalbeck a kertben e g y s z e r r e ars p o e tic a és ö n v a llo m á s , B r a h m s és titk á ra é le té b ő l m e ríte tt e p iz ó d „ e lb e s z é lé s e " r é v é n é r z é k e lte ti a te r e m tő m ű v é s z d é m o n i e lra g a d ta to ttsá g á t, ih le te ttg y ö tr e lm e s k is z a k a d á s á t a p o lg á r i s z fé r á b ó l. A „ f é l h o s s z ú " e lb e s z é lő v e r s n e m e g y é ni le le m é n y e T a k á c s Z s u z s á n a k , d e az á lta la k id o lg o z o t t sűrű a tm o s z fé r á jú , z a k la tott t e m p ó jú , b a lla d á s v á lto z a t ered eti á rn y a la to t je le n t a m ű fa j sz ín k é p é b e n , nek i m a g á n a k p e d ig ú j t é m a k ö r ö k e t n y ith at m e g , az ö n k ife je z é s új le h e tő s é g e ih e z v e z e t heti. K ö ltő i m ó d s z e r é n e k lé n y e g e s ö s s z e te v ő je a fo ly a m a to s b e ls ő b e s z é d , a m o n o ló g s z e r ű s é g ; a Kísérőlevélben a k é p z e le te t in v o k á lja , m in t a m a g á n y és a te h e te t le n s é g e lle n s z e r é t : „ v e r s e k e t m o n d o k fö l m a g a m b a n és tö rté n e te k e t / já ts z o m , já tssz v e l e m ! " A m o n o ló g o k g y a k r a n a je le n le v ő m á s ik sz e m é ly r e u ta ln a k , a m i e g y á lta lán n e m je le n ti a t e -fo r m a e g y h a n g ú s á g á t: T a k á c s Z s u z s a n a g y e r ő s s é g e a n é z ő p o n t s m é g in k á b b a b e s z é d h e ly z e t c s e r é lg e té s e , v á r a tla n m e g v á lto z ta tá s a . V ita tk o z ik v a la k iv e l, m a jd m a g á b a n tű n ő d ik , b e lé h e ly e z k e d ik az e s e m é n y e k b e , m a jd k ív ü lr ő l s z e m lé li ő k e t. A szo n ett h o s s z ú s á g ú Két állomás közöttben h á r o m fo r d u la to t é s z le lü n k , a v e r s e le jé n és v é g é n v a n m e g s z ó líto tt, a k ö z b ü ls ő s o r o k a tá v o llé té r e v a l la n a k ; k ö z b e n m e g v á lt o z ik a z id ő és a h e ly s z ín is, m á r n e m a „ k é p z e lt s z ín p a d ", h an e m a k é p z e lt film v e t íté s a s s z o c iá c ió já t k e ltv e . C sa k e b b e n a n é h á n y s o r b a n : „ S z e m é r m e tle n ü l h o z z á ta p a d o k , — e z / v o ln a a m e g o l d á s ? / csíp ő d r e c sú sz ta to m k e z e m . é s n ő j e . / „ K é s ő b b la z íta n a k a z ö le lé s e n , (. . . ) " stb. - a Közben séta e r é s z le té b e n h á n y fé le k o m m u n ik á c ió s h e ly z e t, id ő sík és lá tó s z ö g é r z é k e lteti az é lm é n y k o m p lik á lts á g á t, v á g y és v is z o ly g á s , k ív ü lr ő l és b e lü lr ő l n é z é s , té n y le írá s és k é te ly , á té lé s és e m lé k e z é s e g y b e o lv a d á s á t. E z a s z e m lé le te t tü k r ö z ő te c h n i k a n em k ö n n y íti m e g a b e fo g a d ó i m e g é r té s t, d e ha v a n n a k is p é ld á k az e lk e r ü lh e tő /
A
b ak a
a Ligetben
tú lb o n y o lítá s r a , az iz g a to tt v ib r á lá s tö b b n y ir e in k á b b a p o n to s s á g h o z , a z á r n y a la to s s á g h o z v a ló r a g a s z k o d á s je lé n e k és b iz to s íté k á n a k m u ta tk o z ik . V is s z a té r ő m o tív u m a a k ö te tn e k a s z á m v e té s a m ű v é s z e t p a r a d o x o n á v a l, a s z e n v e d é s b ő l szü le te tt s z é p s é g ta lá n y á v a l. A „ g y ö tr e lm e s d u e t t " a k ín m e g fo r m á lását, m e s te r s é g e s a la k ítá sá t is je le n ti, a fá jó e m b e r s é g m e g h a s o n lik a z a rtisztik u s fe g y e le m m e l. „ S z é p e n c s in á lja ! fo r m á b a v e r i / v o n a g lá s á t, m a g á r a v e s z i a z a la k
259
z a t o k a t ," — o lv a s s u k a k ö te tz á r ó F e jb e n , a m e ly az ő r jít ő t ö k é ly e lle n é b e n m in th a a h ib á z á s , a t é v e s z té s , a fo r m a i v ir tu o z itá s b ó l k ie s é s e m b e r i m e n e d é k é t p ró b á ln á v is s z a p e r e ln i. A T a k á c s Z s u z s a -v e r s a z o n b a n m á s e lv e t k ö v e t, a sz ila j sz é p s é g , a le n d ü le t, a jó h a n g z á s e s z m é n y é r e v a ll, a m in t e z t m e r é s z k é p a lk o tá s a , m ű v é sz i m o n d a tfű z é s e , z e n e i s z e r k e s z té s m ó d ja e g y a r á n t ta n u s ítja . A Figyelő szemet p é ld á u l íg y k e z d i : „ H a eltö rt, ha s z é te se tt, h a g e n n y e s / lü k te tő s e b , m in e k k ö tö z n i, ha fo r rad ás / sz e n n y e ásít m in d e n e n ? " A z e ls ő m o n d a t sé r ü lé sh e z ta r to z ó k é p z e te k e t so ro l fö l, de a b e p is z k íto tts á g és a z u n a lo m fo g a lm á r a is a I I I . R ich a rd h íre s c s a ta je le n e té t id é z v e ? ) m á r h arcász ati ció e g y s é g é t a k é p i „ u g r á s " e lle n é re a h a lm o z o tt fe lté te le s n ek k ö t ö z n i " és in v e r z e , a „ f ö lr a k n i m i n e k " p r e d ik a tív
u ta l, a k ö v e tk e z ő (talán s u g a lla to k k a l é l. A d ik m e llé k m o n d a to k , a „ m i s z e r k e z e te k , a k ö z b ü ls ő
s o ro k b a n e lh e ly e z k e d ő (s z im m e tr ik u s ) s o rá th a jlítá so k , m e g a k é r d ő in to n á c ió f o l y to n o ssá g a ő r z ik . A 8 . so rtó l k e z d v e v e z é r m o tív u m s z e r ű e n lé p b e e g y ú j a s s z o c iá c ió : „ A v ilá g o s s á g ta lá n m e g b o c s á t ." E s z ó la m v a r iá lt ( „ A v ilá g o s s á g e ljö n ú g y i s ." ) , m a jd s z ó s z e r in ti m e g is m é tlé s e k ö z ö tt a „ M o s t k ü ld ö m m a g a m a t " k e z d e tű h o ssz a b b d ik ció a lk o t h id a t, a k é p i z ó n á b a n fő le g te r m é s z e ti je le n s é g e k r e u ta lv a (á lla t, e ső , le v e g ő , h id e g , z ö ld m e z ő , á r n y é k , f ö l d ) , g r a m m a tik a ila g a fő n é v i ig e n e v e k so r o lá s á v a l (ö rü ln i, fe k ü d n i, fu tn i, fü le ln i) — a „ f ü l e l n i " ig e n é v h e z a z o n b a n , az á tk ö té s b r a v ú r ja k é n t, m á r m á s á llítm á n y ta r to z ik („ e n g e d j m é g ! " ) , a m e ly a zu tá n a v e r s z á rla tb a n m e g r e n d ítő , e s e n g ő v á lto z a tb a n té r v is s z a : „ E n g e d j ö rü ln i m é g ! " S k ö z b e n n e m s z ó ltu n k - e g y e b e k k ö z ö tt — a rró l a le ta g ló z ó h a n g u la ta e lle n é r e ü d ítő le le m é n y r ő l, a h o g y a n a k ö lt ő a m e g r e p e d ő a g y k é p é v e l (a k ö z é p r é s z b e n ) ö ssz e k ö tte té st terem t a n y itá n y és a b e fe je z é s k ö z ö tt, e lő b b az e se n d ő t ö r é k e n y s é g , u t ó b b a m e g v ilá g o s o d á s („ k ig y u lla d t a g y a m b a n ") m o z z a n a tá t h a n g s ú ly o z v a . E sűrű szö v é sű , m in d e n íz ü k b e n k id o lg o z o t t v e r s s z ö v e g e k ö ssz h a tá sá b a a p r o z ó d ia , ső t a z írá sk é p itt n e m érin te tt s z u g g e s z tió i is b e le ta r to z n a k ; a „ t a r t a l o m " és a „ f o r m a " v is z o n y a T a k á c s Z s u z s a k ö lté s z e té b e n o ly a n fo r m á n a la k u l, a h o g y a n a Kalbeck-versb e n í r j a : „ A n y u g ta tó , b ö lc s z o n g o r a -z e n e / a v o n ítá st k ísé rte , az ü v ö lté s s e l / s z á rn y a lt, a s í rást g y ö m ö s z ö lte / a fu ld o k ló , r á n g ó to r o k b a v i s s z a ." P á ly a k e z d é s e t ö b b e k tő l e m le g e te tt p ilin s z k y e s és N e m e s N a g y Á g n e s -i ih le té től m e s s z ir e tá v o lo d o tt az id ő k so rá n T a k á c s Z s u z s a , tö b b e k k ö z ö tt e g y m á s fa jta , L o rc a v a g y N a g y L á s z ló n e v é v e l je lö lh e tő h a g y o m á n y b ir to k b a v é t e lé v e l. P o m o g á ts B é la m á r e ls ő k ö te té t e le m e z v e rá é rze tt a n n a k a z ú jítá sn a k a te r m é k e n y s é g é r e , a m e ly e t az ú jh o ld a s v e r s típ u s z á rtsá g á n a k o ld á s a , e g y o ly a n k é p lé k e n y e b b v e r s a la k k ia la k ítá s a fé m je lz e t t, „ a m e ly a s z e n v e d é ly h u llá m z á sá t k ö v e t i " . M é g i s , az ú ja b b v á lto z á s o k u tán is s z e m b e tű n ik az é le tm ű e g y s é g e , a líra i h ő s sz o b o r sz e r ű z á rts á g a és a h o z z á ta rto zó v ilá g k ö r ü lh a tá r o lt e g y ö n te tű s é g e . A Tükörfolyosók l e g n y ilv á n v a ló b b a n a Búcsúzás-k ö te t m á s o d ik fe lé t fo ly ta t ja (ez te s z i g e s z tu s -é r té k ű v é , s z im b o lik u s s á az e m líte tt film e s v e r s á tte le p íté sé t az ú j s z ö v e g k ö r n y e z e t b e ), m in t a h o g y a n az e m lé k e z e te s Július, halálom, születésed is , a „ d a c a p o " je lig e é rtelm é b e n á tk erü lt az e ls ő k ö te tb ő l a m á s o d ik b a . D e m á s és r é g e b b i k a p c s o la to k is fö ltá r u l n a k : a Július-c ik lu s m o n d a n d ó ja fo ly ta t ó d ik , m ó d o s u lt h a n g s z e r e lé s b e n , a z Emlé kezz meg rólam és a z Üzenet so ra ib a n , a Némajátékból is m e r t v é n a s s z o n y o k és b o lo n d o k té r n e k v is s z a az e g y e s r é s z le te ib e n le n y ű g ö z ő Dvorak: Romantické hry-b e n , és í g y to v á b b . E z e k a s z a p o ríth a tó p é ld á k sz e r v e s s é g e t je le z n e k , a k ö lt ő b e ls ő é le tén ek k o n tin u itá sá t, a m i u g y a n n e m b iz to síté k a , d e m in d e n k o r i fe lté te le a je le n tő s k ö lté s z e tn e k , az é r v é n y e s m ű v é s z i a lk o tá sn a k .
260
TAKÁCS
ZSUZSA
Reggeli tenger „ M e g á l l o k itt. H a d d h ig g y e m h o g y ezt lá to m v a ló b a n ."
e l,
(Kavafisz) Tegnap a zsúfolt villamos egyik megüresedő helyére leültem, szemben velem vörhenyes hajú férfi ült, utat engedett, lábával lazán közretogta összezárt térdemet. Akkor már második hete nem láttalak téged. Közelített, az ilyenkor szokásos szikrák elérték bőrömet. Fölállt, utat adtam, vállamhoz szorult, megállt fölöttem, éreztem, hogy elvörösödöm, egyre sürgetőbben, egyre forróbban dőlt nekem, egy kutya könyörgő tekintetével nézett. Két hete rögeszmés hold keringett fölöttünk, elment, ha néztem, visszajött, ha rejtőztem előle, áruló madarak csattogtak mint bárkinek, aki nyitott ablaknál aludt aznap éjszaka. Elhúzódtam tőle észrevétlen, nem akartam, hogy lássák, hirtelen fékezett a villamos, egy öregember tántorgott előtte, a vezető kiszólt: a temetőbe? a kiváncsiak kinéztek. Akkor beljebb ültem és szembe a vörhenyes férfival, nem akartam nézni, ahogyan elkullog, mint akit oldalba rúgták, de láttam. Két hete a minden szóra felrikoltó madarak sürgettek, fátyolos volt a tekinteted mint azé a férfié. Megállok itt. Hadd higgyem el, hogy láttalak. Áruló madarak csattogtak mint bárkinek.
261
,
Választott lények képzelt alakok Kinek a puhatestűekkel, kaviccsal, homokkal elkevert testével maradnál a sötétben, ahogyan itt ülsz a fényben egy kőpadon vele? Ahogyan magához vont a melle, és ráfektetted arcod és ingét összegyűrted, a kocódástól, zökkenésektől kék arccal símulnál, kire? Hogy ne akarhass többé helycserét, változást, nyugodj - ő volna az? Talán a fáradtság teszi, a túl forró napok egymásutánja, hogy így hiszed. A bronzbarna halott fekélyeit levetve úgy ragyog mint egy nyaralás teraszán? Belezárva a testbe mint a földbe, nehezen mozogtok itt, ti élők, ti anyag súlyától nehezek. Jó lenne vele másutt, ahol egymást érinteni könnyebb. A választott lények, a képzelt alakok együtt vannak mindig. Nincs átvezetés, indoklás, ürügy, mint egy novellában, hogyan kerültek a napfényben ujjongó teraszra, és a bezárt szobába később? Fénylik nekik az elsötétített éjszaka, a zárt ajtó nyitva van. De ti a legkisebb mozdulatra remegtek, lábatok szitál a súly alatt, az emlék bőrötökre visszahűl és patakzik megint, ujjatok csúszkál benne, mint a verítékben, s a telhetetlen ér, lüktetésével szívetek ellen a szerelem fölvonul, és levegőtök ritkul a teraszon. De a képzelet az akadályokat jól veszi. Nincsen szüksége a távolság négyzetére, az egyenlőtlen töm egek: a Föld és az élők testének szorzatára, hogy elzuhantassa őket a mindig is tátogó halál- vagy ágysötétbe. A választott lények nem zuhannak, őrült parancsra szájuk nem érintkezik. Csapatostul egymás közelében járnak. Tökéletességük gyötör titeket,
SÁNDOR
IVÁN
KÉRDEZŐ SZÁZADVÉG (Utak regényben, esztétikában)
1
. ,,Élünk? - Ugy-e, nem élünk? Valakinek rossz álma Lidérc-seregre válva —: Csak rossz álom vagyunk mink? ( A d y E n d re )
A
k é rd é s t A d y után t ö b b s z ö r is fe lte tté k m á r , d e n e k ü n k a m a i
k ih ív á s
szó l.
E z a h á ro m k ö n y v is fe le le te k e t k e r e s . R ó lu n k b e s z é lv e sz e re tn é m e lk e r ü ln i azt a té v e d é s t, h o g y a z ir o d a lm i je le n s é g e ls z a k íth a tó a k o r je le n s é g tő l. E z é r t id é z te m A d y t , é s n e m a zé rt, m in th a a h a jd a n i k é rd é s m ö g ö t t n e m é r e z n é m a z ú j k u lis s z á k a t, a z ú j s z e r e p lő k e t, m a g u n k a t, é s fő k é p p e n a z új v á la s z o k e lk e r ü lh e te tle n sé g é t. A z t , h o g y a z ir o d a lm i-e s z té tik a i v á ltó á llítá s o k k i tu d n a k -e c sik a rn i je le n tő s e b b sz e lle m i fo r d u la to k a t, tu d n a k -e ú ja b b irá n y o k a t a já n la n i az é le t fe lfo g á s , a g o n d o l k o z á s s z á m á r a is, c sa k az u tó la g é r v é n y e s ü lő á t f o g ó b b , k u ltú r a te r e m tő h atá s d ö n ti el. D e a z , h o g y az ily e n v á lt ó k a h o z z á ju k ta r to z ó z ö ld , (tö b b n y ir e ) p ir o s je lz ő lá m p á k s z ín já ts z á s -k ís é r le té v e l k a tto g n i k e z d e n e k , m á r je lz ik , h o g y a m é ly b e n v a la m i le z á r u ló b a n v a n , s v a la m in e k e l k e lle n e jö n n ie . E z e k a n é h a é v tiz e d e k ig tartó h is tó riai p illa n a to k (á télt ta p a s z ta la ta in k b ó l tu d ju k ) t ö b b e s é ly e s e k : a z é le tb e n , a tá r sa d a lo m b a n , v a g y is a z iro d a lo m n á l p e r d ö n tő b b s z ín h e ly e k e n is v a n n a k e ls ő lá tsz a tra n a g y fo r d u la to k , a m e ly e k v égső ered m én yü k
azonban
k é s ő b b m é g is c sa k
á tm e n e tie k n e k
p e d ig k é te s n e k m o n d h a tó . M e r t n e m
b iz o n y u ln a k ,
h o z z á k e l, v a g y n e m
tu d
já k ta rtó ssá te n n i a lé t tá r g y i fe lté te le in e k v á lto z á s a it, és a g o n d o lk o z á s n a k a zo k a t a fr issítő é lm é n y e it, a m e ly e k a fö lg a z d a g ító é le tk ö r ü lm é n y e k , a z ú j k u ltú r á k ig é n y é t elő té rb e h o z z á k . M a m á r lá th a tju k , h o g y íg é re te i, r e m é n y e i, á lc á s k ín á la ta i e lle n é re is m it
nem
h o z o tt e l a s z á z a d , és e lm o n d h a tju k : b á r m e r re te k in tü n k a v ilá g o n , n e h é z
a lé tle h e tő s é g e k n e k , a
s z e lle m
n y o m á n tisz tu lh a t a h o m á ly . A
m ozgásán ak azokat az
irá n y a it m e g ta lá ln i, a m e ly e k
s z á z a d v é g e m b e r e a rró l a k o p á r fö ld d a r a b r ó l tek in t
k ö rü l, a h o v á t ö m e g k a ta s z tr ó fá k és tá r s a d a lm i k e z d e m é n y e z é s e k c s ő d je i
u tá n m é l y
s é g e k fö lö tt h in tá z ta á t m a g á t, és k é n y te le n s z e m b e n é z n i a z z a l, h o g y a z e r ő fo ly a m a to k c sa k
sa já t p á ly á ju k o n
m ozognak,
le n d ü lh e t
(le n d ü l
is)
a h in ta
b á r m ik o r
ú jra
m é ly s é g e k fö lé . A m i m é g is lá th a tó , az a fe la d a tk e r e s ő sz á m á ra k o r á n tse m ú j, d e e g y e d ü l m e g r a g a d h a tó ; m e r t v e z e th e t v a la m e r r e . M a T öbb ségü k b en
p e d ig
e z a le g f o n t o s a b b :
r o s s z a k v o lt a k a k é r d é s e k , a m e ly e k
zo ttak s m a is e lh a n g z a n a k ,
m in d e n e k e lő tt ez ért
a z e lm ú lt
h e r d á ló d ta k
elindulni mégis.
é v tiz e d e k b e n e lh a n g el a
fe le le tk e re sé sr e
fo rd íto tt e n e r g iá k . E z t u g y a n e g y r e tö b b e n is m e r ik fe l, m é g s in c s e lé g a lk a lo m , irá n y és e rk ö lc s a
minden oldalról
sz a k ítá s á h o z . N é m e th
e lv é te tt k é r d é s fö lte v é s e k ö n já r ó m e c h a n iz m u sá n a k m e g
L á s z ló n a k
e ttő l a
p r o b lé m á tó l n e m
v é g é n le írt g o n d o la ta p a r a frá z isa k é n t e lm o n d h a tju k : ben az a g y a k la to lg a tn a k
t á v o le s ő ,
a sz ív e k
a h ú sz a s
évek
m á r é r e z n e k , m ik ö z
és a z in té z m é n y e k k ü s z k ö d n e k .
H á r o m k ís é r ő je le n s é g e t e m lít e k :
263
1. M á r a h ú sza s é v e k b e n , s a z ó ta is tö b b e n p r ó b á lta k s z e m b e n é z n i a z z a l, h o g y a v é g e lá th a ta tla n s z a k o s o d á s s a l a tu d o m á n y e lő r e tö r t, a b ö lc s e le t a z o n b a n le m a r a d t. A filo z ó fia , a v ilá g k é p k ia la k ítá s világszerte c ső d ö t je le n t b e . O ly a n id ő k b e n , a m i k o r a sz é ts z a b d a lt s z a k tu d o m á n y o k b a n m e g r a g a d h a ta tla n a k o r je l le g , ö s s z e g e z h e te tle n e k a fe lh a lm o z ó d ó ta p a s z ta la to k , s o k s z o r o s a hiány K e le t -K ö z é p -E u r ó p á b a n , a h o l a g o n d o lk o z á s k o r á b b a n se m te r e m te tt r e n d sz e r e k e t, m in d ig in k á b b b ö lc se ssé g e t je le n te tt, n e m b ö lc s e le te t, e r k ö lc s ö t és n e m ir á n y o k je lö lé s é t. 2 . A g o n d o lk o z á s fo ly a m a to s s á g h iá n y a . A k i itt a g o n d o lk o z á s ú tv e sz tő it já r ja , m in th a m in d ig ú jr a u g y a n a r ró l a p o n tr ó l i n d u ln a ; e g y s z e r m á r m e g m á s z o tt h e g y e k r e k a p a s z k o d ik . A s z e lle m t e lje s ítm é n y e in e k je lle g e n e m é p ítk e z ő -to v á b b v e z e tő , h a n e m is m é t lő -ú jr a m e g p illa n t ó . (K it é r ő : az ir á n y z a to s s á g , a m e ly ik a n e g y v e n e s é v e k v é g é tő l o ly a n s o k á ig a h istó ria fo r r a d a lm i-p le b e ju s v o n u la tá n a k h e g e m ó n iá já t h ir d e tte, é p p e n a z o k a t a n a g y g o n d o lk o z ó k a t szo ríto tta h á ttár b e , a z o k n a k m ű v e it s ü l ly e s z te tte e l, a k ik m e g k ís é r e lté k a z a la p m o z g á s o k irá n y á t m e g v ilá g íta n i, S z é c h e n y ié t, E ö tv ö s é t, M o c s á r y é t , J á sz ié t, a z ír ó k k ö z ü l B a b itsé t, N é m e th L á sz ló é t. K ü lö n á to k , h o g y m a g u k a n a g y g o n d o lk o z ó k se m v e tte k ig a z á n tu d o m á s t e lő d e ik le g fo n to s a b b te lje s ítm é n y e ir ő l, író a s z ta lu k m a g á n y á t n e m c s a k a k o r s z a k o k k ü lö n b ö z ő m ó d o n é r v é n y e s ü lő n y o m á s a , d e a m a g u k in te g r á ló ig é n y é n e k h iá n y a i m ia tt se m tu d tá k is k o la te r e m tő m ű h e ly e k k é tá g íta n i.) 3 . K o r je lz ő tü n et a múltkiesés, a z e lő z m é n y e k á tg o n d o lá s á n a k h iá n y a ; fő k é p p e n a z u tó b b i é v tiz e d e k v ilá g o s s á tett, d o k u m e n tá lt, é r te lm e z e tt ö s s z e fo g la lá s a . P e d ig a b b a n , h o g y k ik v a g y u n k , é s m iv é k e lle n e le n n ü n k , s z e m é ly e s , tá r sa d a lm i, n e m z e ti é r te le m b e n , m e g h a tá r o z ó s z e re p e v a n a n n a k , h o g y m it h u rc o lu n k m a g u n k k a l, s ez t n em tö r e d é k e ib e n , h a n e m átütően fe lis m e r jü k -e . Itt a z o n b a n sz a k a d á s v a n ; n em c s ö k k e n ő t á v o ls á g a z á té lt e s e m é n y e k és t u d o m á s u lv é te lü k k ö z ö tt. M in d e n n e k a z ir o d a lo m r a , m in t „ s z a k m á r a ” g y a k o r o lt h a tá sá t m é r le g e le m . A m i a z t is je le n ti, h o g y a z ir o d a lo m h o z n a p ja in k , v é le m é n y e m sze rin t k é tfe lő l is e r ő lte te tt k ö z e le d é s i fo r m á já v a l az id e o ló g ia k ö z p o n tú é s a „ h á ta tfo r d ítá s ” fe lk iá ltá sá v a l, ha másképpen is , d e ugyanarról b e s z é lő , s az e g y m á s h e g e m ó n iá já t ta g a d v a , a m a g u k k iz á r ó la g o s s á g á é r t k ü z d ő á llá s p o n to k h e ly e tt, e g y h a r m a d ik a t h e ly e z e k e lő té r b e . A m in d e n k o r i lét-, s íg y társadalmi-nemzeti k é r d é s e k n e k a z esztétikai minőségben m e g je le n ő , a k ö z e líté s e k -s tílu s o k s o k fé le s é g é n e k , a z a lk o tó s z e m é ly e s s é g é n e k teret e n g e d ő m ű v é s z i a u to n ó m iá t. E z e n a z ú ton n e m n e h é z e lju tn i a n n a k fe lis m e r é s é h e z , h o g y a h istó ria v a ló s á g o s e s e m é n y e i és a r ó lu k k ia la k u lt p a r tik u lá r is, n etá n sz im p la h a ta lm i é r d e k b ő l s z u g e r á lt á llá s p o n to k k ö z ö tti sz a k a d á s, a lé tfo ly a m a t o k la b ir in tu s o k k á k ö d ö s ö d é s e seg íte tt e lő h ív n i a h e tv e n e s é v e k k é t k a r a k te r e s e p ik a i v á lt o za tá t. A z e g y ik a m e m o á r , a d o k u m e n tu m p r ó z a . A m á s ik a n y e lv i fe lú ju lá s , a m i a m ú ltk e r e s é s m o z a ik o s , ille tv e a z a m n é z iá t e lu ta sító ir o n ik u s e p ik a te lje sítm é n y e it h ozta . A z e lő b b i az e s e m é n y e k r ö g z íté s é v e l, a g o n d o lk o z á s fo ly a m a to s s á g á r a v a ló ö s z tö n z é s s e l p r ó b á lt e g y új ir o d a lm i in d ítá sh o z tá m p o n to t a d n i. A m á s ik a d im e n z ió g a z d a g a b b m e g p illa n tá s
(és e z z e l b e n n e é lé s) le h e tő s é g é t tá rja fe l, a z ü tk ö z é s e k
n ek a fe ls z ín i ö s s z e c s a p á s o k n á l m é ly e b b sz in tje it. M in d k e t t ő a z t k e r e s i, hogyan is m erh ető f e l, hogyan á b r á z o lh a tó a m ö g ö tte s e r ő k k e l v a ló kapcsolat, a m e ly m e g h a tá ro z z a a k o r e m b e r é n e k b e s z o ríto tts á g á t. A z é lü n k -e v a g y n e m ? a d y s k é rd é sé n t ú l lé p v e a z t is p r ó b á ljá k fe ltá r n i, h o g y a z e m b e r i h e ly z e te k , á lla p o to k m ö g ö t t -fe le tt h o g y a n m ű k ö d ik a m á r jó l is m e r t is m e r e tle n . H o g y a n ? H á r o m te lje s ítm é n y b e n is k ü lö n b ö z ő k ö n y v : e g y r e m e k m ű érték ű n a g y r e g é n y , e g y iz g a lm a s -s z é p k is r e g é n y , e g y u tat n y itó e sz té tik a i g y ű jt e m é n y ; h á rom v á lto z a t,
m
2.
" Néha üvölteni szeretne az ember, de a jólneveltsége nem engedi.” (B u lat O k u d z s a v a ) A d ile ttá n s o k u ta z á sá b a n O k u d z s a v a a k is z o lg á lta to tts á g a m ia tt sz é ttö r d e lt é le t h ely ze tb e k e rü lt e m b e r so rsá t, v á lta k o z ó n é z ő p o n to k fe lö l m e g v ilá g ít v a , szé ttö rd e lt ep ik a i k o m p o z íc ió v a l á b r á z o lja . A fü g g é s v á lto z a ta in a k fe lis m e r é s e a h o z z á „ t a lá lt ” írói m ó d s z e r r e l íg y n a g y r e g é n y s z e r v e z ő te c h n ik a k é n t m ű k ö d ik . A k ö z é p p o n t első lá ts z a tr a : M j a t l e v h e rc e g sz e r e lm e . V a ló já b a n a z o n b a n : a z ( e lő té r b e n b o to r k á ló ) e m b e r és a (h á tté rb ől m in d e n t e ld ö n tő ) erő tén etet
( M ja t l e v s z e r e lm é n e k tö rté n e té t)
kapcsolatának
a z á b r á z o lá s a , a m i a T ö r
le h e te tle n n é te szi.
E b b e n a k o m p o z íc ió b a n n e m az a la k u lá s o k , a tö r té n é se k a d já k a r e g é n y s z e r v e z ő e rő t, h a n e m m a g á n a k az ö s s z e k a p c s o lts á g n a k a k ik e r ü lh e te tle n jelenléte. A z e s e m é n y e k e t so rra fű z ő lin e a r itá s h e ly é r e a n é z ő p o n tv á ltá s o s sz im u lta n e itá s lé p , m ik ö z b e n m in d e n r e g é n y m o z z a n a tb a b e p r é s e lő d ik a k a p c so la t je lle g e . A m i itt sz é t d a r a b o l, az m a g a is tö r e d e z e tt. M o z a ik o s e g y s é g e a z e p ik a i c e n tru m o k s o k a sá g á b ó l s z e r v e z ő d ik . O k u d z s a v a r e g é n y é n e k h a tfé le n é z ő s z ö g e v a n : A m ir a m é , a z e lb e s z é l ő é ; M j a t le v h e r c e g é , a fő a la k é ; a h e r c e g le v e le z é s e k ü lö n s í k ; az is , a m it a tö b b i s z e r e p lő le v e le i d o k u m e n tá ln a k ; e z e n k ív ü l v a n itt m é g n é g y fe je z e t n y i b e té tre g é n y , és a z e p iló g u s . A lá ts z ó la g s o k fé le s z ö g b ő l a z o n b a n a fü g g é s e g y s é g e s lá tk é p e b o n ta k o z ik k i. A sík o k m ö g ö t t é s fe le tt a b e té tr e g é n y b e n m e g je le n ő C ár és k ö r n y e z e te h e ly é n é l fo g v a o ly a n e lsz a k íth a ta tla n v is z o n y b a k e rü l a r e g é n y m in d e n r é s z m o z z a n a tá v a l, h o g y é p p e n h a n g s ú ly ta la n s á g á v a l k a p h a n g s ú ly t. I . M i k l ó s sz e re p e M j a t le v h e rc e g s z á m á r a m ik ö z b e n é r e z h e tő , m é g is á tlá th a ta tla n . V ilá g o s , m e r t m in d e n h ol m a g á n v is e li p illa n tá sá t, h o m á ly o s , m ert a n n a k , a k i M j a t le v h erceg so rsá t e l b e s z é li, és a n n a k , a k i a C á rra a b e té tfe je z e te k b e n r á v illa n t, k ü lö n b ö z ő a n é z ő s z ö g e . E z a fü g g é s je lle g é t é le s e n k if e je z ő v ib r á lá s t te r e m t, m ik ö z b e n a s z e m é ly is é g és a tö rté n elm i e r ő k ü tk ö z é s é b e n m e g p ö r g e te tt e m b e r r e r á so d r ó d ik a fo n á l, a m e ly n e k végét
amott
ta r tjá k k é z b e n .
A n é z ő p o n tv á ltá s o s p r ó z a a lk a lm a s a rra, h o g y a h ő s k e ttő s a rcát, a d ile ttá n sét és a b ű n ö sé t e g y e tle n te k in te tb e n m u ta s s a . H is z e n a H e r c e g a n n a k a sz á m á r a , a k i a b e té tre g é n y t is m e r v e a fü g g é s k a p c s o la tr e n d s z e r é t á tlá t ja : d ile ttá n s ; m á s f e lő l, o n n an n é z v e , a h o n n a n a C á r szá m á ra a „ M j a t l e v - e s e t ” üggyé n ö v e k s z ik : b ű n ö s. M a g á n ak , a n n a k a s z á m á r a v is z o n t , a k in e k c sa k ennyi ju t, v a g y is M j a t le v n e k , m in d e z e g y ü t t : a z e g y e d ü l m e g v a ló s íth a tó , b á r a lig k ib írh a tó m e g c s o n k íto tt é le t. D e v a n itt m é g e g y e p ik a s z e r v e z ő e r ő , a m it ő l a m e ta fo r ik u s a n m o z a ik o s k o m p o z íc ió e g y s z e r r e : é r r e n d s z e r és h á ló . A cári titk o s r e n d ő r s é g a p p a rá tu sa u g y a n is e g y s z e r r e te rem ti m e g a fü g g é s k a p c s o la to k a t és k ö ti k ö z b e n ö ssz e a sz é ttö r d e lt re g é n y c e n tr u m o k a t. M o z g á s a a b e té tr e g é n y b ő l in d u l, m in d e n t á tf o g , és a
r e p e sz ö z ö n
sz é tfr ö c s -
k ö lé s é h e z h a s o n ló a n t e r je d ő p á ly á t m é g h a tá so sa b b á t e s z i, h o g y v á lto z a to k a t v o n u l tat fe l. V a n a cári s z o lg á la tb a n h iv a tá s tu d ó , m a g a is r á sz e d e tt, m o c s o k és h ü ly e titk o s r e n d ő r ; a h á ló p e d ig la s s a n m in d e n t
á tfo g , tu la jd o n k é p p e n m in d e n
h a r m a d ik
e m b e r á lru h á s s p ic li. A z é le t fe lje le n t ő le v e le k t ö m e g é b e v é s z , so r a k o z n a k a m a g u kat v a u d e v ille -n e k fe ltü n te tő tr a g é d iá k , jö n n e k a z e m b e r i a u to n ó m ia silá n y m a r a d v á n y a i. „ J o b b , h a b a lg á n a k lá tsz u n k , h o g y ne fo s s z u k m e g m a g u n k a t a b e s z é d jo g á t ó l ." Á l c á z á s ? M in d e n e m b e r in e k a titk o lt, á la r c o s v é d e lm e ? O k u d z s a v a h a lla tla n író i te lje s ítm é n y e , h o g y m é g a s z e r e lm e t is, (a m ib e M j a t l e v e g y e d ü l és k iz á r ó la g m e g k a p a s z k o d ik , s a m it e z é r t a C á r o ly a n k o n c e n trá lta n p r ó b á l fe ld ú ln i) , á lcá s f ö l v e z e té s s e l in d ítja . L a vin ia k is fiú k é n t, m in t „ v o n S c h o n h o v e n ú r ” je le n ik m e g a H e r c e g k a s té ly á b a n . A z u tá n
k é s ő b b , m ik ö z b e n :
„ T o m b o lj a t o k ,
s z ó r ja to k
á tk o t,
d ic s e k e d je te k
é r te l
m e tle n s é g e k k e l, de a g é p e z e t m o n o to n h a n g o n z ú g n i f o g , fe lő r ö l b e n n e te k e t fa n ta z m a g ó r iá to k k a l e g y ü tt, és e g y sz á m o to k ra is m e r e tle n erő m á s sz e re n c sé se k k e l e g y ü tt
265
m a g á v a l r a g a d o d a , a h o v á n ek i k e ll, a h o v á ő a k a rja . . . M é g i s a g ilis z tá h o z , a h h o z a r ó z s a s z ín és p u h a fö ld ig ilis z tá h o z v a ló h a s o n u lá s le n n e o s z tá ly r é s z ü n k ? B iz o n y , e z a k é r d é s . . . A lé le k n e k , a k á r a te s tn e k r u g a lm a sn a k és h a jth a ta tla n n a k k e ll le n nie . . I g e n , m ik ö z b e n ily e n g o n d o la to k fo g la l já k el a H e r c e g e t, „ a z ú z m a r á s b o k ro k k ö z ü l v á r a tla n u l is m é t s ie tő s, a p r ó , ra v a sz n y o m o k v e z e tte k a h á z fe lé . . . H a tá r o z o tta n á tv á g ta k a k is tis z tá s o n , a r ó z s a b o k r o k m ö g ö tt to p o r o g ta k e g y k ic sit, e g y p illa n a tr a m e g to r p a n ta k , és a zu tá n n y o m b a n a n n y i le tt b e lő lü k , m in th a b ő s é g s z a r ú b ól p o ty o g ta k v o ln a . . . " É r k e z ik a v o n S c h o n h o v e n ú rn a k á lc á z o tt L a v in ia . Ú riste n , c s o d á lk o z ik a H e r c e g , Ö n a z ? „ E z a z tá n a z ú riste n e lv ö r ö s ö d v e . - M i t g o n d o l t . . . k i j ö n ? " Ez
a lá tsz a tra r a fin á lt, v a ló já b a n , a k o r lé n y e g
n e v e te tt v o n S c h o n h o v e n úr
fe lő l tis z ta
p r ó z a k o m p o z íc ió , a
lét le g n a g y o b b ü tk ö z é s é t fe je z i k i, m ik o r a rr ó l b e s z é l, h o g y a b b a n k e ll mégis m e g p ró b á ln i é ln i, a m ib e n n e m le h e t. O k u d z s a v a k é t e g y m á s n a k c se n d ü lő á llít á s a : „ Ö n ö k a te r m é s z e t u rai m ily k ic s in y e k az id e g e n é g b o lt a latt a sa já t so rsu k e l ő t t ." É s : „ A z t se m k é tle m , h o g y az e m b e r m in d e n t k i b ir. É s m in d e n t e lv is e lv e a z e m b e r a k á r b o l d o g is l e h e t ." G o n d o lo m , h o g y m in d e n k o r e m b e r e m in d ig ú jr a ott t a lá lja m a g á t a le h e tő s é g e in e k v é g p o n t ja i k ö z ö tti cso n ttö rő ü tk ö z é sb e n , a m e ly b e n a szé tro n c so lt é le t a lé tk e r e s é s ú j d im e n z ió já b a fo r d u lh a t. E b b e n az in sta n c iá b a n a b o ld o g u lá s ism ert le h e tő s é g e itő l m e g fo s z t o t t é le t is k u ta th a tja a z e lv is e lé s ú j v á lto z a ta it. O k u d z s a v a p r ó z á ja íg y v á la s z o l a s z á z a d v é g k é r d é s é r e , a n a g y r e g é n y tá v já r a a lk a lm a s tech n ik a m e g ta lá lá s á v a l. E z t m o n d ja : h a M I N D E Z T á té lv e a z é le t m é g is lehet m ég é le t, a k k o r a p r ó z a é p íté s h a jd a n i v á lto z a ta itó l m e g fo s z t o t t e p ik a , m ik ö z b e n é p p e n ezt fe je z i k i, lehet még r e g é n y .
3. „ . . . így élünk függve a tótükörben fejjel lefelé, majd úszó fatörzsre szállunk, belémerülünk. Alatta, mi van, nem tudni. Vár ránk E Daj a messzi." (W e ö r e s
Sándor)
M á s -m á s tá v o n k ü lö n b ö z ő e k a p r ó z a p o é tik á k v á lto z a ta i. A k is r e g é n y n e m is m e re tle n le h e tő s é g e a p illa n a tb a sű rített fe lid é z é s . A z e g z is z te n c iá lis sú ly ú in d íté k k ö z v e tle n ü l h ív ja e lő m in d a z t, a m i b e á r a m lik a v é g s ő lé tm o z z a n a tb a . F á b iá n L á sz ló T h a n a to s z fá k ly á ja c ím ű k is r e g é n y é b e n e z z e l a p ró z a te c h n ik á v a l d o lg o z ik , az e se m é n y tá v itt m e g e g y e z ik a z z a l a n é h á n y m é te r r e l, a m e n n y it e g y ö r e g e m b e r a h alála elő tti p e rc e k b e n a p a ta k p a r ttó l a k ö z e li h á z ig p r ó b á l m e g te n n i. K ö z b e n v illa n n a k m e g a tu d a tá b a n r é g e b b i é v e in e k k ö z e lm ú ltjá v a l ö ssz e lá n c o lt d a r a b k á i, m in t az a ra s z o lá s r a k é n y s z e r ü lt lé te z é s é le tg y a k o r la tá n a k e m lé k e i. D e m é g e n n e k a fe lid é z é s k ís é r le tn e k is, b á r m á r c sa k a m o z a ik ja ir a h u lló p il la n a to k b a tu d k a p a s z k o d n i, (r ö g tö n , k e m é n y e n u ta lv a rá , h o g y az ily e n sz é ttö rtsé g m a g á n a k , a m á r c s a k fe lid é z h e tő é le tn e k , és a fe lid é z é s a k tu sá n a k is e g y e tle n le h e tsé g e s fo r m á ja ), v a n e p ik a i c e n t r u m a ; e g y ü tte se n az ö r e g e m b e r h o m á ly o s u ló tu d a tá b a n és a k is r e g é n y t k o m p o n á ló író i te c h n ik á b a n . A k o h é z ió s e r ő , a te rm é sze t b u rjá n z á s a . A le r o b b a n t tá j, a g á tta la n v e g e tá c ió , a k e v é s b é lá th a tó , in k á b b tu dott fo ly a m a to k , a fo ly a m a to s és az id ő le g e s m e g a n n y i m e ts z é s p o n tja , m in d e z a d o ly a n ö s z tö n z é s t, h o g y b e n n ü k az ö r e g e m b e r e g y e tle n v é g s ő lá to m á sb a n c sik a rh a tja ki é le te m lé k e it. A fe lid é z é s k ís é r le t n y o m o r ú s á g o s v é g s ő k a la n d já n a k k ö r ü lm é n y e i k ö zött lá tta tja , h o g y m iv é k é n y s z e r ü l le n n i ez a z é let. P o n to sa b b a n , (m e rt e z e k után talán k ife jt e n i se m k e ll, h o g y a z ö r e g e m b e r t a z ö tv e n e s é v e k „ p a d lá s le s ö p r é s e in e k " id e jé n le ta rtó zta ttá k , b á n y á b a v itté k , k é s ő b b m é g m in d e n fé le to rtú rá n a k te tté k k i, ú g y , h o g y m é g m e g m a r a d t é le tid e jé b e n se m tu d m á r a z o k n a k az e s e m é n y e k n e k a
266
/
k ö v e tk e z m é n y e itő l s z a b a d u ln i), azt lá tta tja a fö le le v e n íté s , h o g y m ire m e n t rá az ö r e g e m b e r é lete. A z íg y is lehet é ln i k é n y s z e r ű s é g é n e k h e ly é r e a k is r e g é n y tö m ö r ítő b b e s z k ö z táráv al a z íg y kellett éln i tu d o m á s u lv é te le k e rü l. A m in e k tisz ta k ife je z é s e a v á la s z té k o s p r ó z a n y e lv fé r fia s -fá jd a lm a s tó n u sa , a m o n d a t o ly a n m e g in d ító b u rjá n z á sa , a m e ly b e n m e g je le n ik a k o p á r s á g ig le c s u p a s z íto tt te r m é sz e t, b e n n e az é le tig y e k e z e t h a jth a ta tla n sá g a . W e ö r e s S á n d o r d é lte n g e ri é n e k é b e n , a R e jte tt o rsz á g b a n a fe lc s il la n ó tó tü k r é b e p illa n tv a , v a g y is le fe lé n é z v e te lje s e d ik k i az é le t lá t v á n y ; h a am a tó p a rtjá n v a la k i, (m ik é n t F á b iá n k is r e g é n y é n e k ö r e g je ) , e m b e r m ó d r a m é g fö lv e ti fe jé t, b iz o n y s e m m it sem lá th a t m á r a t e lje s s é g b ő l. P o n to s a b b a n : a semmit lá th a tja c sa k . A „ T h a n a t o s z "-b a n a s e m m i h e ly é r e a z átélt le s z o r íto tts á g , a m e g m a r a d t é rte tle n s é g és s z é g y e n k e rü l. A m ö g ö t t e s , az é le tm e g h a tá r o z ó e r ő k k e l-k ö r ü lm é n y e k k e l v a ló
k a p c s o la t
úgy
je le n ik
m eg, hogy
az
egy
p illa n a tb a
tö m ö r ítő
v is z o n y -f e lid é
z é s , az ú jr a á té lé s g e s z tu s a le s z , s e g y b e n a fe lü lk e r e k e d é s k ísé rle te is. M a g u k n a k a z itt c s a k fe lid é z e t t e s e m é n y e k n e k és a r e g é n y je le n n e k a m ú lttó l e lsz a k íto tt, „ k i f e j t e t t" b e m u ta tá s a s z é tfe s z íte n é a k is r e g é n y s z e r k e z e te t. D e ezzel a te c h n ik á v a l m in d e n m o z z a n a t e s z té tik a ila g a rá n y o s a n je le n ik m e g . Illő e n , h isz e n az ö r e g s z á m á r a , (és e z z e l sz á m u n k ra i s ) , m o s t m á r m é g s e m a volt a le g fo n t o s a b b , h a n e m a m i utána itt m a r a d t, m in t a z ü té s n y o m á n a k é k fo lt , és e z le h e t c sa k e m lé k , d e le h e t r á k o s d a g a n a t is, a jö v ő je le n tk e z é s e . M i n t a h o g y a k is r e g é n y ö r e g e m b e r e se m a zt a r é g i v e s z íté s t b á n ja („ c ip é s z s e g é d k o r á b a n tá r s a iv a l v a s á rn a p o n k é n t a k o c sm á b a n h u s z o n e g y e z t e k : v e s z té s e l ő fo r d u lt ott is, n e m is r i t k á n " ) ; m in t a h o g y m á r n e m az in té z k e d é s e k a m e g d ö b b e n tő e k („ k ü lö n b e n is, m á r s e m m ik é p p e n s e m a h iv a ta l e ljá r á s a fá jt n e k i r é g tő l f o g v a " ) . A s z ín já té k e lle n tilta k o z o tt le g k iv á lt. A fo k o z á s a m ű fa j r ö v id tá v já n itt a z , a h o g y az ö r e g e m b e r v é g s ő p e rc e ib e n fe lid é z ő d ik : m ik é n t p r ó b á lta a v ilá g tó l e lh ú z ó d v a élete u to ls ó é v e ib e n la k h a tó v á te n n i a z új h á z a k ö r n y e z e té t, h o g y a n ig y e k e ze tt a r á in d á z ó , n e m te r m é s z e ti e r ő k e lle n i v é g s ő k ísé rle té t v é g r e h a jt a n i: „ . . . m é g se m e g y s z e r ű e n c s a k a b ir to k o t d á s a ir ó l v o lt sz ó , h a n e m e g y é b se m v o lt e lh a n y a g o lh a tó b b , m in t té n e le m e g y s é g é b e n je le n ik m e g
v é d te . . . n e m e g y s z e r ű e n c sa k a te r m é s z e t tá m a m e r é n y le te k r ő l is, a m e ly e k fe n y e g e té s e s e m m iv e l a b u r j á n z á s é ". V a g y i s a te r m é sz e t a lé le k , a t ö r az E se t, m ik ö z b e n a k is r e g e n y k o m p o z íc ió in d ítá sá
tól a v é g s ő m e g té r é s ig v e z e tő fo ly a m a to s á tv á lto z á s o s s á g á b a n a z „ í g y k e lle tt é l n i" r o n d ó s z e r k e z e té b e b e lé p , a z „ í g y k e ll m e g h a ln i i s " h a ra n g ü té se . A z ú s z ó fa tö r z s r e s z á llá s p illa n a tá b a n lo b b a n k i T h a n a to sz fá k ly á ja . F á b iá n e d d ig i p á ly á já n a k s z e rv e s fo ly ta tá s a k é n t e b b e a p illa n a tb a sűríti a m e g v ilá g ít á s t : é lü n k ? n e m é lü n k ? H a ig e n , ha n e m — a k k o r m ié r t, és h o g y a n ? É s m i a z é rték e a m e g v a ló s ítá s m e g v a ló s íth a ta tla n p ra x isá n a k h e ly é r e lé p ő s z e m b e n é z é s e tik a i-tu d a ti g e s z tu sá n a k ?
4.
minden tudásban kerestem egyre új tudást S a dicsőségben nagyobb dicsőségeket S hol világos volt az ég nagyobb világolást
„S
(F üst M ilá n ) A
p r ó z a ú tk e r e sé se i e lő té r b e á llít já k a z a u to n ó m ia
rem én yével kacérk od ó
em
b e r és a z a u to n ó m iá t fe lő r lő e r ő k k a p c s o la tá n a k á b r á z o lá sá t. D e a fo g a lm i g o n d o l k o d á s r u tin p á ly á in is m o z o g n a k a v á lt ó k . V á ltó á llítá s B a la ssa P éter k ö te te , A sz ín e v á lt o z á s ; a z t ig a z o lja , h o g y a z ir o d a lo m s z e m lé le t a k k o r tu d c s a k a k o r h ív á s r a f e le ln i, ha a b ö lc s e le t fe lé fo r d u l. A m a g y a r e sz té tik á n a k , jó l tu d ju k , ezen a té re n sz e g é n y e s és d rá m a i a s o rs v o n a la . L u k á c s G y ö r g y , a k i le g in k á b b a la p o z o tt és é p í tett k i, é p p e n m e r t v é g le g e s e n n e m tu d ta e ls z á n n i m a g á t a z e sz té tik a i sz e k u la r iz á c ió já n a k u g rá sá ra , is z o n y ú r e n d e t is v á g o tt, é p p e n a le g jo b b m ű v e k k ö z ö tt, és é p pen
v ir á g z á s u k b a n .
267
,
B a la s s a a t a g a d á s b ó l in d ítja v á lla lk o z á s á t. A z t h is z e m n e m e g y s z e r ű s íte m n a g y o n le g e s z tu s á t, ha ú g y lá to m , é p p e n a z t ta g a d ja , h o g y a z e sz té tik a e lv á lh a t a b ö lc s e le ttő l. „ A m ű e le m z é s - az e le m z é s te c h n ik á k és m o d e lle k tö b b é v tiz e d e s k o n ju n k tú r á já v a l s z e m b e n á llíto m - nem te c h n ik a i, h a n e m b ö lc se le ti k é r d é s ." K ü z d e l m e s , m á r is e r e d m é n y e s t e ó r ia k é p z é s e n é h á n y fő k é rd é s k ö r ü l sű r ű sö d ik . „ . . . g o n d o lk o z á s u n k b a n e g y r e p o n to s a b b a n k id o lg o z o tt, k ic sisz o lt tö rté n eti id ő fo g a lm a k , tö r tén eti s é m á k , tö r té n e tfilo z ó fia i k o n s tr u k c ió k e g é s z so ra v a n v á ls á g b a n ", m o n d ja . A z e s z té tik a i te lje s ítm é n y b e n , a k o r je le n s é g e k m e g íté lé s é b e n , a r ó lu k v a ló g o n d o l k o z á s b a n e g y ik e a z e ls ő k n e k , a k i a h ú sza s é v e k tő l k e z d ő d ő fo ly a m a to s , b á r h u llá m z ó v á ls á g fo ly a m a t ré sze k é n t é r te lm e z i a lé tr ő l v a ló b e s z é lé s k u d a rc a it. E z e k n e k a k u d a r c o k n a k m a is h ató o k a k é n t p e d ig k ö z é p p o n tb a á llít ja a g o n d o lk o z á s je lle g é n e k -ir á n y z a ta in a k a n e g y v e n e s é v e k v é g é tő l e g y tö rté n eti s z a k a sz b a n e g y e d ü lv a ló n ak ta rto tt, m á s , e n y h é b b v á lto z a ta ib a n n a p ja in k b a n is m ű k ö d ő a u to m a tik á já t. E z t a g o n d o la ts o r á t a z o n b a n sze re n csé re n e m e g y o ly a n , k ic s is z o lts á g a m ia tt k e d v e lt, s z u p e r h isto r ik u s és tr a g iz á ló s é m a n é z ő s z ö g é b ő l in d ítja , a m e ly sze rin t a m ű v é sz e t szá m á ra lé te z e tt v o ln a
a ra n y k o r ,
a m i e lv e s z e tt,
s „ b e á llt"
a h a n y a tló
v ilá g á lla p o t.
A v á ls á g fo ly a m a to k a t n e m le e g y s z e r ű s ítv e lá tja , h isze n v a ló b a n , n e m a z é d e n b ő l h a la d u n k a p o k o lb a . V a ló b a n , m in d e n k o r s z a k m e g te r e m ti a m a g a é d e n é t és p o k lá t, s v a ló b a n , a m ű v é s z e t m o z g á s a a fo ly a m a to s s á g o k é s s z a k a d á s o k r e jté ly e s k ö z e g é ben m e g y v é g b e , m e ly b e n az ő sa ját id ő k é p le te az á lla n d ó ú jr a k e z d é s. B alassá t m é ly e n m e g r e n d íti, h o g y a m ű v é s z e t s z á m á r a m in d e z , íg y a v á ls á g h e ly z e t is, á lla n d ó ú jr a in d u lá sr a h ív fe l. S z á m o m r a p e d ig m e g r e n d ítő e z a m e g r e n d ü lts é g , m e r t e z z e l az e s z té tik á n a k u g y a n a z t a S z is z ü p h o s z -h e ly z e té t v á lla lja , a m i ly e n b e n a z író d o lg o z ik . M e g t ö r t é n ik a fe le m e lő é s k e g y e tle n , a n é lk ü lö z h e te tle n te s tv é rie s ü lé s . Í ró és a z írá s r ó l b e s z é lő g o n d o lk o d ó e b b e n a ta lá lk o z á sb a n eg y ü tt v is e li a lé tr ő l b e s z é lé s te r h e it, e g y o ly a n s o h a n e m le z á r u ló fo ly a m a tb a n , m a i h e ly z e tb e n , a m e ly v á ls á g je lle g e e lle n é r e se m v é g á lla p o t, h a n e m „ e g y m in d ig ú jr a le já t s z ó d ó d rá m a a la p s z itu á c ió ja ". É s b e n n e , ig e n , „ m in d e n k i m in d ig , ú jr a m e g v á lt ó és m e g v á lt a n d ó ". A z írá s o m e le jé n m e g k o c k á z ta to tt p a r a fr á z is s z e lle m é b e n : a m ik o r a s z ív e k m á r é r e z n e k az a g y a k m é g la to lg a tn a k , a z in té z m é n y e k p e d ig fa la n x o t h ú z n a k m a g u k e lé , j o b b e se tb e n k ü s z k ö d n e k a h is tó r ia i-g o n d o lk o z á s i r e n d sz e r e k v á ls á g á n a k k ö v e tk e z m é n y e iv e l, e lő té r b e lé p h e t a m in d e z z e l s z e m b e n é z ő g o n d o lk o d ó , a k i tu d ja , és a m ű v é s z e t szá m á ra is s e g ít m e g v ilá g íta n i, m it je le n t a z , h o g y „ u g y a n a n n a k " a tö r té n e tn e k nem u g y a n o ly a n o k a k ö r ü lm é n y e i. A h o m á ly e g y ik fo n to s o k a , tu d ju k jó l, a h ib á s fa g g a tá s . „ A ro ssz k é r d e z é s m ó d , m in t é s z já r á s u n k e g y ik ig e n lé n y e g e s v o n á s a ." E z te r m é sz e te se n a lé tre v o n a tk o z ik , teh át e g y ü tte s e n a tö r té n e le m r e és az ir o d a lo m r a is. B a la ssa v e s z i ész re , h o g y : „E r e d e té t te k in tv e a t ö r té n e lm i a m n é z ia v o lt a z ú jk o r i m a g y a r p r ó z a e g y ik b á b á j a ." A z e m lé k e z e tv e s z té s b o r íto tta k ö d b e a h a jd a n i k é rd é st (é lü n k -e , v a g y n e m ? ) , fe d i v a tta c s e n d d e l a m a i k é r d é st (m ié r t le h et, m ié r t k e ll csak íg y é ln ü n k ? ). A m it a p r ó z á n a k a já n l, azt e z z e l a z a m n é z iá v a l s z e m b e s z e g e z h e tő g o n d o la ts o r b a á llítja , m e r t tu d ja , h o g y a fo r m a k é r d é s : é le tp r o b lé m a . A m ű v é s z é , m o n d ja , s e b b ő l é r z e m , h o g y v é g s ő so ro n a z é le té . A z b en B a la s s á n á l b ö lc s e le ti lé p é s .
e sz té tik a i v á ltó á llítá s íg y le sz
a m ű e le m z é s
T a lá lk o z ó p o n t o t k e r e s , szim u lta n e itá st. E g y sz e r r e lá n c o ló d ik e g y f e l ő l lé t és m ű , m á s fe lő l m ű és o lv a s ó k ö z é . E z é rt te lje s ítm é n y e m ik ö z b e n m e g é r té s , m e g é r te té s is. L á tá s m ó d ja k ik ü z d i azt a n e m e s , m a g a s n y o m á s ú h e ly e t, a m it az a lk o tá ssa l v a ló te s tv é r ie s ü lé s n e k n e v e z te m . M e r t a b ö lc se le ti ig é n y ű e sz té tik á n a k , a m e ly ik n e m e lé g s z ik m e g a m ű e le m z é s s e l, a g a z d a g o n v á lto z a to s e le m z é s te c h n ik á k re n d sz e r b e fo g la lá s á v a l, u g y a n o ly a n a p e r s z o n á lis k a p c so la ta az é le tte l, m in t a m ű v é s z é ; írás és g o n d o lk o z á s e b b e n a tá g a s s á g b a n a lé te z é s és v á la s z .
k ö z ö s k ín v a llá s a ; k ih ív á s : m e g é r té s
E z z e l e lé r k e z tü n k a h h o z a p o n th o z , a h o l ez a h á r o m , o ly a n
so k b a n k ü lö n b ö z ő
k ö n y v m é g e g y t u la jd o n s á g b a n k ö z ö s : a fig y e lm e t le n s é g h e z , a m iv e l a z ir o d a lm i s z e lle m i é le t m in d h á r m a t fo g a d t a . O k u d z s a v a r e m e k m ű v é r ő l, F á b iá n k isr e g é n y é r ő l (n e g y e d ik k ö te te , a z ó ta m á r m e g je le n t az ö tö d ik ) n e m ism e r e k é r d e m le g e s sorok at.
268
K é t fo n to s h a z a i írást le s z á m ítv a B a la s s a m u n k á ja se m k e lte tt e z ideig fe ltű n ő v is s z h a n g o t. P e d ig A s z ín e v á lto z á s r ó l s o k a t k e ll m é g tö p r e n g e n i. (S z á m o m ra fő k é p p e n h á ro m v o n a lo n k ív á n t o v á b b g o n d o lá s t : 1. az e le m z e tt m ű v e k e g y m á s r a r ím e lő fo r m a i v á la s z tá s a iv a l n e m e lle n té te s , h a lla tla n e sz té tik a i m in ő s é g k ü lö n b s é g e k m é g h a tá r o z o tta b b k ie m e lé s e ; 2 . a n n a k ú ja b b v é g ig g o n d o lá s a , h o g y az „ ü g y v á l la l á s t " ta g a d ó „ l é t v á l l a l á s " n e m o ly a n fo r d u la t-e , a m e ly e g y s é g e s , e lv á la sz th a ta tla n teret sz a b d a l f e l ? ; a h e ly e tt, h o g y az egészet „ l á t ó " m in ő s é g e t, v a g y is h iv a tá sn a k és artisz tik u m n a k a z esztétikai teljességben v a ló áhított m e g v a ló s u lá s á t h e ly e z n é f ő h e ly r e ? (h isze n a z e le m z é s e k b e n , m in th a a fö lv e z e té s e k k e l s z e m b e n B a la s s a a m ú g y is ezt t e n n é ),- 3 . p o n to s a n m o n d j a : a m ű lé tr e jö tte „ á lla n d ó tö r té n é s, ú jr a já ts z á s , m in d ig m á s v a la k i á l t a l . . . n in cs v é g p o n t ja se m a m ú ltb a n , se m a jö v ő b e n , h a n e m u g y a n az a k é p le t v a r i á ló d i k ". D e , g o n d o lo m , e z n e m c s a k a sz é p író , h a n e m a b ö lc s e lő v á lla lk o z á s á ra is é r v é n y e s . É s , h a ig e n , h isz e n B a la ssa sze rin t is , a k k o r k é r d é s : b e fe je z e tle n „ v é g p o n t já b a n " m i v a n e lő tte , k a p c s o ló d ik -e v a la m ih e z , h a n e m , m i é r t? , ha v is z o n t ig e n , a k k o r m ih e z ? , és a b b a n a z e se tb e n m i a „ v a r iá ló d ó u g y a n a z "? ) Ír á s o m m e n e te szerin t m o s t c s a k a h a r m a d ik k é rd é st e m e ln é m k i, m e r t e z k a p c s o ló d ik a g o n d o lk o d á s e m líte tt á lta lá n o s fo ly a m a to s s á g i h iá n y á h o z , sz a k a d á sa ih o z . A z a lk o tó i s z e n z á c ió h o z á s ra v a ló h a jla m o n -a lk a lm a s s á g o n tú l, (B a la ssa m in d k e ttő v e l r e n d e lk e z ik ), m in d e n e s z té tik a i é r té k k é p z é s n e k k e ttő s fo rrá sa v a n : a z id ő h ív á sa és a g y ö k é r z e t, a m ih e z -a m itő l k ö tő d n i v a g y e ls z a k a d n i k ív á n . B a la ssa az id ő , az ú ja b b k ö r ü lm é n y e k h u llá m m o z g á s á t, a z ig a z i te r e m tő g o n d o lk o d ó k é r z é k e n y s é g é v e l f o g a d j a ; a zt is jó l is m e r i, h o g y m ily e n e lő z m é n y e k tő l k e ll e lr u g a s z k o d n i, ism e r i és m e g v a ló s ítja . D e , azt h is z e m , é r d e m e s m é g e g y s z e r v é g ig g o n d o ln ia v is z o n y á t a szá z a d m a g y a r ir o d a lm á n a k n é h á n y c s ú c s te lje s ítm é n y é h e z , h o g y a z tá n d ö n té se szerin t m e g ő r iz z e n v a g y e ls z a k a d jo n . K is P in tér Im r e é p p e n e h a s á b o k o n m e g je le n t k itű n ő írásában A d y t és B a b itso t e m líte tte e z z e l k a p c so la tb a n . jé b e n is B a b its fe lé fo r d u lt.) H o z z á te n n é m F ü st M i l á n
(A z ó t a B a la ssa k é t e s s z é és N é m e th L á sz ló m ű v é t.
Füstét, a k i a m o ttó u l v á la s z to tt s o ro k a t írta , és N é m e th é t, a k i a k r itik u s h iv a tá sá r ó l a tö b b i k ö z ö tt e z t : „ A m i az író v a l s z e m b e n a v é le m é n y a lk o tá s k é p e s s é g e , a z ir o d a lo m m a l s z e m b e n az ir o d a lm i ö n tu d a t éb re n ta rtá sa . E z t a k é p e s s é g e t n e m le h e t k ö z ö ln i, e z z e l a k é p e s s é g g e l c s a k n y u g ta la n íta n i l e h e t . . . A sz e lle m e m b e r é t ép p az je lle m z i, h o g y n e m o lth a tja el m a g á b a n a te lje s s é g s z o m já t s n e m n y o m h a tja el az e g é s z irá n ti fe le lő s s é g é r z e t é t ." B a la ssá n a k a S cien tia h e ly é r e a S a p ie n tiá t á llító e s z té tik á ja a sz á z a d v é g lé t k é rd ése ire és m ű v é s z e ti k é r d é s e ir e e g y ü tt k e r e s fe le le te k e t. A m a (w e ö re si) tó k é p é n él m a r a d v a , a fe ls z ín f ö lé h a jo ló itt e g y v ih a r tó l g y ű r ű z ő tü k ö r b e n r é s z e c s k é k ben lát m in d e n t ; de ö s s z e ille s z ti a m o z a ik o k a t, h o g y v is z o n y íth a s s a a z a la k o k fe jje l le fe lé ú s z ó k é p é t a z z a l a z e r e d e tiv e l, a m it íg y m u ta tn a k b e , és a z u tá n m in d e z t együtt érte lm e zi. H á r o m fe le le t a s z á z a d e le je i k é rd é s r e a s z á z a d v é g d ís z le t e ib e n ? N e m ö n k é n y e s e g y k a la p a lá v o n n i e n n y ire k ü lö n b ö z ő író k a t, te lje s ítm é n y e k e t ? A k ü lö n b ö z ő s é g e k nél e r ő s e b b itt a k ö z ö s m a g . M e r t a h a jd a n i k é r d é s az új k u lis s z á k k ö z ö tt m e ta m o r fó z is o n m e n t át. A d y a k ö d ö n á tb o r z o n g ó k é te ly t h o z ta . M a a b iz o n y o s s á g tu d a táb an m o n d ju k e l : h o g y a n k é n y s z e r ü lü n k é l n i; s e z d e rm e d t lé tfo r m á k r a , h ő m é r sé k le tü k b e n ö s s z e h ú z ó d ó k u ltú r á k ra , ú j s ú ly o k alatti k é n y s z e r ű e lre n d e z ő d é se k re utal az e g é s z v ilá g o n . B e lő lü k k e ll a g o n d o lk o z á s , a z ir o d a lo m ú j m in ő s é g é n e k k i fo rrn ia .
269
CZINE
MIHÁLY
OLVASÓNAPLÓ TATAY SÁNDOR: HÉT SZŰK ÉVTIZED H a d d k e z d je m a z z a l, a m iv e l in k á b b b e fe je z n i s z o k á s a k ö n y v -a já n lá s t : T a ta y S á n d o r é le tírá sa , a Hét szűk évtized, az e m lé k e z e te s m ű v e k sorát g a z d a g ít ja . M e g érett élet n e m e s k r ó n ik á ja e z az é le tr a jz i triló g ia - a M eglepetéseim történetét, a
Lődörgések korát, s a Lyuk a tetőn -1 f o g la l ja m a g á b a m íg o lv a s ta m , k é t á lló nap és k é t fé l é js z a k a , szin te te lje s e n az író v a r á z sla tá b a k e rü lte m . B iz o n y o s s á v á lt e lő t te m , a m it k o r á b b a n le g f e lj e b b s e jte tt e m : T a ta y S á n d o r a fo n ó b e li m e s e m o n d ó k m o d ern ö r ö k ö s e . „ E ls ő e m lé k e m - k e z d i a g y e r m e k k o r á r a u taló e m lé k e z é s t - a r é m ü le té . N é g y lá n y ült a k á ly h a m e lle tt és n e m v o lt a rcu k . N é g y n ő v é r e m fe je t m o s o tt, h a ju k n a g y tö m e g é t a rc u k ra b o r íto ttá k , ú g y szá ríto ttá k a fo r ró k á ly h á n á l." - E z a h a n g ü té s. V a ló s á g r ó l b e s z é l, - b a lla d á s , m e s é s h a n g n e m b e n . S m á r is m e g e le v e n e d ik a g y e r m e k k o r i v i l á g ; fé le lm e iv e l, tito k z a to s s á g a iv a l, a B a k o n y b ó l a lá sz á lló m e sé k m in d e n r é m s é g ü k k e l és s z é p s é g ü k k e l; a h e g y c s ú c s o k o n a n g y a lo k c s ilin g e ln e k és a k é m é n y b en ö r d ö g ö k b o k á z n a k . . . D e n e m c sa k a g y e r m e k -e m lé k e k le ír á sa ily e n e m lé k e z e t e s ; s o p r o n i, p é csi d iá k é v e ir ő l, e u r ó p a i c sa v a r g á s a ir ó l, író i k é s z ü lő d é s e ir ő l, tá jr ó l, e m b e r e k r ő l, tu rista h á zi m u n k á já r ó l is m a g a s a n sz á lló n b e s z é l; a k e se r ű e m lé k e k e t is m e s é s s é é d e s ítv e . M í g a Hét szűk évtized d a r a b ja it o lv a s ta m , t ö b b s z ö r is a Nyugta sz e r z ő jé r e g o n d o lt a m . T e r m é s z e te s s é g e , d e rű je , á ra d ó e p ik á ja és e m b e r s é g e T a ta y S á n d o rt tö b b s z ö r S z a b ó Pál k ö z e lé b e n lá tta tja .
lan élet
T e r m é s z e te s e n , T a ta y S á n d o r s z u v e r é n í r ó ; m á s a so rsa , m á s a z é le ta n y a g a . S z a b ó Pál a p a ra szti s z e g é n y s é g n e k v o lt a fia és tu d a to s h arco sa , T a ta y S á n d o r v a g y n é g y s z á z e s z te n d ő r e v is s z a m e n ő le g so ro lh a tn á a p a p i, n e m e si ő s ö k k e re sz tn e v é t. S z ü lő fa lu já b a n m á r v á n y b a v é s v e h ird eti az ír á s : „ A c sa lá d h á ro m le lk é s z t a g ja 1 2 5 é v ig p á s z to r k o d o tt a h e ly b e li e v a n g é lik u s g y ü le k e z e t b e n ." M é g T a ta y S á n d o r is p r ó b á lk o z o tt az ő s ö k ú tjá ra lé p n i, d e a z ő so rsa m á r m á s fe lé , a z ir o d a lo m h o z v ezetett. S e lé g k ü lö n ö s k a n y a r o k k a l. S z e g é n y e m b e r k é n t élt, de a z ő s z e g é n y s é g é n e k n e m v o lt „ o s z t á l y - a l a p j a " , n e m ta rto zo tt se m az ip a ri m u n k á s s á g h o z , se m a f ö ld s z e g é n y e ih e z . A m u n k a n é lk ü li é r te lm is é g n y o m o r á t é lte , d e n e m le tt h ir d e tő je se m m ily e n id e o ló g iá n a k . É le tk o r a szerin t a N y u g a t h a r m a d ik n e m z e d é k é h e z ta r to z o tt, de in k á b b a p a ra szti m é ly s é g b ő l je le n tk e z ő ír ó k k a l k e re se tt k a p c s o la to t. A k i ily e n m a g á n y o s ö s v é n y e k e n já r , s o k fé le t á jja l és s o k fé le e m b e r r e l t a lá lk o z ik ; m á r az e m lé k e i p u szta fe lid é z é s e is é r d e m e s o lv a s m á n n y á k e re k e d h e t. A sz ü lő h á z b a n m e g fo r d u lt a D u n á n tú l s o k fé le e m b e r e , p a p o k , je g y z ő k , s z o lg a b ír á k , b ir t o k o s o k ; v á n d o r lá sa i so rán ta lá lk o z o tt v ilá g b é k é t h ird e tő és a v ilá g v é g é t jó s ló c s a v a r g ó k k a l, v á lto z a to s k e n y é rk e r e ső m u n k á i k ö z b e n író k k a l, p a r a sz to k k a l, d ip lo m a tá k k a l ism e r k e d e tt. É le tr a jz i t r iló g iá ja so k sz á z é r d e k e s e m b e r e k ö z ö tt a z o n b a n a z o lv a s ó k e z d e ttő l őt, a sz e r z ő t, T a ta y S án d ort lá tja a le g k ü lö n ö s e b b n e k ; m in d e n m o c c a n á sá b a n ő s z in te, tisz ta e m b e r n e k . A z ö n é le tr a jz o k író i g y a k o r ta ö n m a g u k a t a k a r já k ig a z o ln i, ú tju kat c é lir á n y o s n a k ig y e k e z n e k b e m u ta tn i - T a ta y S á n d o rtó l a zo n b a n sze re n csé re tá v o l á ll m in d e n ö n ig a z o ló és m a g a e m e lő szá n d é k . Ö n m a g á r ó l m in d ig sze ré n y e n , v is s z a fo g o tta n , ső t, tö b b s z ö r k ic s in y ítő n b e s z é l. N e m tü n teti fö l m a g á t se m h a rco s n ak , se m e lle n á lló n a k ; in k á b b té to v a , so d r ó d ó e m b e r n e k lá tta tja m a g á t, a k in e k in k á b b g e s z tu s o k , se m m in t e lh a tá r o z á so k v o lt a k a so r sfo r d u ló i. S z é p , n a g y tette it in k á b b c s a k m e llé k e s e n je lz i. P é ld á u l a zt, h o g y a ty ai ö rö k sé g é b ő l a K e le t N é p é n e k is s z e r k e s z tő sé g i otth on t terem te tt e g y id ő r e , s h o g y m a g a fű -
270
része lte a z á g a k a t, h o g y E g r y J ó z s e f, a fe s tő , k ilá th a sso n k e d v e s B ala to n á ra . . . E m e tette in e k s e m m ifé le m a g y a r á z a tá t n e m a d j a ; n e m is a d h a tja : t e r m é s z e té b ő l e r e d ő e n c s e le k e d te a jó t. E m b e r i te r m é s z e té b ő l k ö v e tk e z ik m e g é r tő , s m é g is ig a z s á g o t k e r e s ő sz e m lé le te is. Ig a z á n r o ssz e m b e r talá n n in cs is h a ta lm a s a rc k é p -c s a r n o k á b a n . A k á r c s a k tis z te le n d ő é d e s a p ja , m é g a z e lle n s é g e tette ib e n is k e re si a jó r a tö r e k v ő in d ít é k o k a t; m e g ra g a d m in d e n ü r ü g y e t a m e g b o c s á tá s r a . T a lá n n in cs is ír ó , a k i n a g y o b b sz e re te ttel tek in ten e a la k ja ir a , s n in c s , a k i n a g y o b b je le n t ő s é g e t tu la jd o n íta n a a sze re te tn e k . É le te ú g y a la k u lt - m o n d ja m a g a is e g y h e ly e n - , h o g y n em le h e te tt e g y e tle n v a l lá sn a k , e g y e tle n m e g g y ő z ő d é s n e k , b ö lc s e le ti- v a g y tá r sa d a lm i re n d sz e r n e k se m k é tely n é lk ü li h ív e , d e e g y d o lo g b a n fe lté tle n ü l h i s z : „ a sze re te t é ssz e l fe l n e m f o g h ató ro p p a n t e r e j é b e n ." A sze re te te t te r e m tő s z e re te t v e z e tte m in d ig a to llá t. A k k o r is , h a e m b e r t á b rá zo lt, a k k o r is, ha tá ja t r a jz o lt. N a g y o b b sz e re te tte l író m á r n e m is sz ó lh a t s z ü lő fö ld jé r ő l, m in t T a ta y S á n d o r ; az ő k e d v e s B a k o n y a u g y a n ú g y a sze re te t s u g á r z á sá ban lé le g z ik , m in t S z a b ó P ál b ih a ri s ík ja . M in d e n a m i „ f é le lm e s , tito k z a to s és n a g y s z e r ű " a B a k o n y b a n , je le n v a n T a ta y S á n d o r ö n é le tr a jz i r e g é n y e ib e n is. Ú g y v a n , a h o g y m o n d ja : h a b e k ö tö tt s z e m m e l e lv in n é k é s le te n n é k s z ü lő fö ld je b á r m e ly ik v á ro sá n a k v a g y fa lu já n a k k ö z e p é n , r ö v id k ö r ü lte k in té s után, b iz o n n y a l m e g m o n d a n á , h ogy h ol van . . . T a ta y S á n d o r ö n é le tírá sa c s a k n a g y já b ó l h a la d az id ő re n d fo n a lá n . M a g a m in d ig c s o d á lk o z o tt, h o g y e g y e s ö n é le tr a jz o k m ily e n p o n to s a n e m lé k e z n e k a so k é v tiz e d d e l k o r á b b a n törté n t e s e m é n y e k r e . A z ő e m lé k e z e te e p i k u s ; e lő tte e g y m á s b a fo ly n a k a ré g i e s z te n d ő k . H a n g u la to k a t, m o z d u la to k a t, a rc o k a t, tö r té n e te k e t ő riz m in d e n e k e lő tt, s e z e k e t fo r m á lja n o v e llis z tik u s k e r e k s é g ű fe je z e t e k k é . M in t h a m e sét, m in th a tö rté n e lm e t m o n d a n a fo ly ta tá s o k b a n , a k ö r é je g y ű lt é r d e k lő d ő k n e k ; é le te e d d ig le p e r g e tt h e tv e n e s z e te n d e jé r ő l, g y e r m e k k o r a lid é r c e ir ő l. P á p a fé n y e s s é g é r ő l, E u r ó p a o r s z á g ú tja ir ó l, a p é c si d iá k o k m u la ts á g á r ó l, a b a d a c so n y i tu rista h á z ró l, a K e le t N é p é r ő l, s író b a r á ta ir ó l, W e ö r e s r ő l, B e rd a J ó z s e fr ő l, T a k á ts G y u lá r ó l, S z a b ó P á lró l és S in k a I s tv á n r ó l. E lő íté le te k tő l, k ö z h e ly e k tő l, e s e tle g e s e lv á r á s o k tó l f ü g g e tle n ü l - m in d ig c s a k a s z e m é ly e s e n ta p a szta lta t, m in d ig c s a k a z ig a z a t m o n d ja . Ir ó tá r s a ir ó l m o n d o tt s z a v a ir a az iro d a lo m tö rté n e tn e k k ü lö n is é r d e m e s f i g y e l n i : T a tay S á n d o r, a d o lg o k e m b e r i v o n a tk o z á s á r a é r z é k e n y e n fo n to s k é rd é se k r e f ig y e lm e z tet. P é ld á u l a s o k s z o r - s o k k a l - e lm a r a s z ta lt E r d é ly i J ó z s e fr ő l sz ó lv á n a rra, h o g y a „ k ö ltő k é t é v tiz e d e n á t n e m tu d o tt m a g á n a k e g y sz e ré n y la k á st terem te n i a f ő v á ro sb a n , e g y k is s z o b á t s e m , e g y ír ó a s z ta lt, m e ly e n p a p ír ja it k it e r íth e tn é . . M í g o lv a s ta m a Hét szűk évtizedet, e g y fo ly t á b a n k é t n a p o n és k é t fé l é jsz a k á n át, tö b b s z ö r s z e re tte m v o ln a m e g s z ó l a l n i: ne sie s s o ly a n n a g y o n , k e d v e s T a ta y S á n d o r , m o n d ja d m é g t o v á b b , m é g e g y k ic s it b ő v e b b e n , m é g e g y k ic sit r é s z le te z ő b b e n . H a d d g y ö n y ö r k ö d jü n k m é g to v á b b a tisz ta sz ó b a n , a tiszta e m b e r tisz ta sz a v a ib a n .
DSIDA JENŐ: ÖSSZEGYŰJTÖTT VERSEK ÉS MŰFORDÍTÁSOK Az E r d é ly i H e lik o n fia ta la b b k ö ltő i k ö z ü l v a la m ik o r D s id a J en ő t ta rto ttá k a le g n a g y o b b íg é re tn e k . M á r g y e r m e k fő v e l m in d e n t tu d o tt, a m it k ö ltő tu d h at a m e s t e r s é g r ő l; fö lé n y e s u ra v o lt m in d e n fo r m á n a k . E m b e r i so rsa , lá z a , „ g y o r s é g é s e " a k o rtá rsa k a t C s o k o n a i V it é z M ih á ly r a e m lé k e z te tte . 3 1 e s z te n d ő s v o lt , m ik o r te m e tté k , 1 9 3 8 -b a n . E g y h ó n a p p a l m é g k e v e s e b b e t is élt, m in t a tá v o li n a g y e lő d . A z tá n h o s s z a b b id ő re
fe le d té k . In k á b b csa k a H á z s o n g á r d i te m e tő t lá to g a t ó k i d é z
g e tté k m e g r e n d ü lten a sír fe lir a tá t:
Megtettem mindent, amit megtehettem, kinek tartoztam, mindent megfizettem. E le n g e d e m m in d e n k i ta rto zá sát, f e le jt s d e l a rco m r o m ló fö ld i m á sá t.
271
D e n e m le h etett e l fe le jt e n i: h alála után h ú sz e s z te n d ő v e l, 1 9 5 8 -b a n m e g je le n t v e r s e ib ő l e g y v á lo g a tá s , Á p r ily L a jo s szé p e lő s z a v á v a l, m a jd 8 e s z te n d ő v e l k é ső b b R o m á n iá b a n is e g y t e lje s e b b g y ű jte m é n y , S z e m lé r F erenc b e v e z e tő jé v e l. A k ö ltő fö ltá m a d t te t s z h a lo t ta ib ó l; v e r s e i a z ó ta ú ja b b és ú ja b b v á lo g a tá s b a n k e r ü lte k az o l v a s ó k k e z é b e . S m o s t a z id e i k ö n y v h é tre a M a g v e t ő m e g je le n te tte D s id a J en ő g y ű j te m é n y e s v e r s e it é s m ű fo r d ítá s a it is. A k ö ltő r e n e sz á n sz á t p é ld á z z a , h o g y a g y ű j te m é n y e s k ö te t a z o n n a l, m á r a m e g je le n é s t k ö v e tő ó rá b a n „ h iá n y c ik k " le tt. Ö r ü l h e tn e k a sz e re n csé se k , a k ik m é g id e jé b e n m e g s z e r e z h e tté k . S k ö s z ö n e t a M a g v e t ő n ek , h o g y a k ö te te t v is z o n y la g g y o r s a n , m á s o d ik k ia d á sb a n is m e g je le n te tte . D s id a J en ő k ö lté s z e té v e l s z e m b e n a z v o lt h o ssz ú id ő n k e r e s z tü l a c sö n d e s és k itartó v á d , h o g y a tö k é le te s fo r m á k b a n szű k ö s a m o n d a n iv a ló . M o n d t á k r ó la , h o g y a k ö lté s z e t az ő s z á m á r a is , a k á r c s a k m e s te r é n e k , P o e -n a k , tu d a to sa n m e g k o m p o n á lt sz ó v a rá z s , m u z s ik a , m is z t ik a ; k ö ltő i c é lja n e m az ig a z s á g o k k im o n d á s a , h a n e m a „ s z é p s é g lírai m e g t e r e m t é s e ". R ím e i g a z d a g s á g á t, ritm u sd a lla m a it és n y e lv i h a jlé k o n y s á g á t m é lta tv a o ly k o r m á r -m á r m ű h e ly k ö lté s z e tr ő l b e s z é lte k . P e d ig a já té k o s fo r m á b a n é s a s e ly m e s sz a v a k b a n e g y lá z a s n y u g ta la n s á g ú lé le k ta k a r ó d z o tt. A h o g y e g y ik le g jo b b is m e r ő je , L á n g G u s z tá v m o n d ja : sz o c iá lis é r z é k e n y s é g ű , a v a ló s á g g a l is s z á m o t v e tő e m b e r . R e z ig n á c ió ja , stiláris m é r té k ta r tá sa , á b r á z o ló r a jz r a v a ló k é s z sége - a fe s tő i v íz ió k r a v a ló t ö r e k v é s h e ly e tt — m á r az ú j k ö ltő i stílu sv á ltá s je le v o lt. É le té t - a tá v o lr ó l s z e m lé lő - a k á r sz e re n csé se n a la k u ló n a k is v é lh e tte . K ü lső sik erei - e r d é ly i m é r e te k b e n — b ő v e n v o lt a k . C s o d a g y e r m e k k é n t in d u lt. C sa k 1 6 esz te n d ő s v o lt , m ik o r B e n e d e k E le k re n d sz e r e se n k ö z ö ln i k e z d te n e v e z e te s la p já ban, a C im b o r á b a n . A 1 7 —1 8 é v e s fiú e lő tt m e g n y ílt a K a th o lik u s É le t, a H ír n ö k , a J ó b a r á t, 1 9 é v e s f e jje l m á r a z E lle n z é k h o z ta , s 2 2 é v e se n a P á sz to rtű z , m a jd a H e lik o n e g y ik s z e r k e s z tő je le tt. A S z a tm á r ró l K o lo z s v á r r a é r k e z ő jo g h a llg a t ó k ö ltő a le g n a g y o b b e r d é ly i ír ó k , Á p r ily , K u n c z A la d á r , R e m é n y ik sze re tő b iz a lm á t é r e z h ette. K a rc s ú , fé n y e s je le n s é g v o lt. A h o g y Á p r ily L a jo s e m lé k e z é s é b ő l t u d ju k : „n y ílt, k e d v e s a rc a ü d ítő e n , s szin te m o s o ly o g ta tó a n g y e r m e k i . . . E b b e n a fin o m a lk a tb a n a lig v o lt t ö b b te st, m in t a m e n n y ir e sz ü k sé g v o lt, h o g y e g y n a g y é r z é k e n y ségű lír ik u s id e g r e n d s z e r k ife s z ü lh e s s e n b e n n e ." D e h iáb a v o lt a k a k ü ls ő s ik e r e k : a fia ta l k ö ltő b e ls e jé b e n v a la m i n a g y o n n y u g ta la n ító t érze tt. V e r s e i e r r ő l a n y u g ta la n s á g r ó l, é to v a s á g r ó l és ú tta la n sá g r ó l b e s z é l n e k . N e m fe le d h e tte a g y e r m e k k o r á t, a m e ly r e a z e ls ő v ilá g h á b o r ú b o r íto tt á rn y é k o t - 1 9 0 7 -b e n szü le te tt, a p ja k a to n a v o lt - , h ű v ö sn e k ére z te az ifjú s á g a id e jé n sz e m b e k a p o tt s z e le k e t, és ig e n -ig e n tö rö ttn e k - sz ív b á n ta lm a i v o lta k — a te stét. A z in d u ló D s id a „ v e r s é lv e z ő m o h ó s á g á b a n " b e k a la n d o z ta a v ilá g lír á t. A m a g y a r k ö lt ő k k ö z ü l le g in k á b b a „ n a g y m u z i k á li s o k ", K o s z to lá n y i, B a b its és T ó th Á r p á d is k o lá já b a n id ő z ö tt, a v ilá g ir o d a lo m b ó l T r a k l és P oe le h etett v e r sm u z sik á r a ig y e k v ő tö r e k v é s é b e n a z id e á lja . V e r s e ib e n k o s z to lá n y is im p r e s s z io n is ta v á g y , T ó th Á r p á d o s s z e m lé lő d ő s z o m o r ú s á g , C s o k o n a ira e m lé k e z te tő r o k o k ó já té k o s s á g - m e g e n y h é n ro m a n tik u s és s z ü r re a lista h a tá so k o lv a d ta k e g y é n i lír á v á . V e r s e i a p r ó ta p a s z tala ti é lm é n y e k r ő l, e g y fa á g r ó l, a h e g y i v e n d é g lő b é k é s k ö r n y e z e té r ő l, k u ty á já v a l v a ló sé tá iró l s z ó ln a k — s a s z o ro n g a tó e lm ú lá s r ó l; a k is e m b e r b e n h ő s t, a k ö z n a p o k b an c s o d á t, az e g y s z e r ű s é g m ö g ö t t titk o s s z é p sé g e k e t s e jtv e . H a a fö ld r ő l in d u lt, a b e f e je z ő s o r o k b a n a k k o r is a v é g t e le n s é g , a h a lá l m o tív u m a fe lé í v e l ; a te r m é sz e ti k é p e t is s o k s z o r m is z tik u m m á fin o m ítja . M is z té r iu m a it és s z e re lm e s v e r s e it a z o n b a n r o k o n é r z é s e k tá p lá ltá k . A h a lá l fé le le m m e l b ir k ó z ó tö r ö tt te st é s n e h é z lé le k h a llg a tó d z o tt a c s illa g o k sza v á ra , s a d id e r g ő lé le k k e re s te az a s s z o n y i m e le g e t. „ Ü r m ö s e sz te n d ő k íz é b e n e g y e tle n é d e s " n e k a s z e re lm e t v é lte . A fá jd a lo m k e re ste tte v é le a m u z s ik á t, a p e ly h e s sza v a k a t és a k ö z e lg ő h a lá ltó l v a ló fé le le m . D e D s id a J en ő n e m csa k a m a g a fá jd a lm á t é r e z te ; a „ b o n k a b é n á k , ö z v e g y e k , á rv á k és m in d e n ra n g ú n y ű tt n y o m o r é k o k a t " is r é sz v é tte l n é z te . A „ l a s s ú h alálra m e n e n d ő " e m b e r h a n g ja e g y r e s ú ly o s a b b és k o m o r a b b le tt. K é s e i v e r s e ib e n a s z é p ség s z e m é ly te le n k u ltu szá t e g y e te m e s h u m a n iz m u ssá tá g ítja a s z e n v e d é s. F á jd a lm a
272
k o r á b b a n o ly k o r a g y á s z r o m a n tik á v a l is é rin tk e ze tt, é rett é v e ib e n tra g ik u ssá tu lt. „ A z érett fé r fi b ú g ó , tisz ta m o ll p a n a s z á t " z e n é lik a v e r s e k .
tis z
V a la k i la s s a n f e lf e lé tart. T ö v is r ő l v é r h a r m a t c s e p e g . V a la k i f e l, a csú cs fe lé tart. H o g y ö n m a g á t fe sz ítse m e g .
Út a kálváriára - írta e m e v e r s e f ö lé . U to ls ó é v e ir ő l ily e n c ím m e l b e sz é lh e tn e az iro d a lo m tö rté n e t is. A k ö ltő , a k i a v e r s s e l, az „ é le t e n tú l n é z ő m e s é k k e l" k o r á b b an in k á b b c s a k ö n m a g á t a k a r ta v ig a s z ta ln i, s a ra n y és k é k s z a v a k k a l ó h a jto tta a sz e re lm e t fe ste n i — élete u to ls ó é v e ib e n a m ö g ö tte á lló k ö z ö s s é g é r z é sé tő l is n a g y m é r té k b e n g a z d a g o d o tt. C s o k o n a i s írjá n á l m á r „ m á s f é l m illió z a r á n d o k " n e v é b e n é n e k e lte a z a k á c h ű sé g e t. A h ű s é g e t, a Psalmus Hungaricust m e g s z ó la lta tó D s id a J en ő te r m é sz e te se n m in d e n e m b e r i é r té k , m in d e n k ö ltő i s z é p h ű s é g e s v a ll ó ja v o lt . M ű fo r d ít á s a i is ig a z o l j á k : m in d e n sírh an tra rá h a jo lt és m in d e n b ö lc s ő n é l ott á llt. R ö v id k ö ltő i p á ly á ja során a v ilá g ir o d a lo m s o k -s o k é r té k é t t o lm á c s o lt a : r o m á n , a n g o l, fr a n cia , n é m e t, o ro s z , o la s z , la tin és k ín a i k ö lt ő k m ű v e it. C s a k u g y a n le n y ű g ö z ő a z á lta la to lm á c so lt, m á s n y e lv ű k ö lt ő k n é v s o r a , A r g h e z itő l T o lle r ig és T u -f u -ig . S a s o k -s o k n é v , m in t S z e m lé r F eren c fig y e lm e z te te tt, n e m a m ű v é s z i k e d v te lé s g r a fik o n já t je lz i. „ I n k á b b n é m a v a llo m á s a rr ó l a m a g á t k ic s in y e s k o r lá to k k ö z é n e m e n g e d ő , ily e n k ísé rle te k ellen m in d ig tilta k o z ó le lk ü le tr ő l, a m e ly az e g é s z v ilá g o t te k in ti s z ü lő h e ly é n e k és o tth o n á n a k , m in d e n e m b e r t p e d ig t e s t v é r é n e k ." V a g y i s a n é p e k te s tv é r is é g é t ig é n y lő D s id a J e n ő rő l b e s z é ln e k a m ű fo r d ítá s o k is. A h u lló h a js z á la k e lé g iá já t író k ö lt ő r ő l: Én
já r ta m
m in d e n
ú tb a n ,
én sz e re tte m és h a r a g u d ta m , én é lte m , s írta m , én d a lo lta m m in d e n k i h e ly e tt. K ö lt ő v o lta m .
TAMÁSI ÁRON: JÉGTÖRŐ GONDOLATOK P illa n g ó z ó , fö ld i s z o r ító k b ó l é g fe lé r ö p k ö d ő te r m é sz e tű e m b e r k é n t ő rzi T a m á s i Á r o n t le g in k á b b az o lv a s ó i e m lé k e z e t, k in e k te r e m te tt v ilá g á b a n é n e k e ln e k az e g e k és a z e r d ő k és su h a n ó s z é p s é g g e l b ú jó c s k á z n a k so rsu k k a l a z e m b e r e k . N o v e l lái, r e g é n y e i é s s z ín p a d i já té k a i e g y é n is é g é n e k , m ű v é s z e té n e k Á r g y ilu s -k ir á ly fis v o n ása it lá tta tjá k talá n le g e r ő s e b b e n ; az o lv a s ó o ly k o r szin te e l is fe le d k e z h e t arról a n eh é z v a ló s á g r ó l, a m e ly b ő l a m ű v e k fö ls z iv á r v á n y lo tta k , s a c so n to k a t r o p o g ta tó k ü z d e le m r ő l, a m e ly e k e t az író e g y é le te n k e r e sz tü l v ív o tt, D ó z s a G y ö r g y ö s in d u la to k k a l, h o g y n é p é n e k , le g a lá b b a m ű v é s z e tb e n , m e n n y e t v a r á z s o ljo n és jö v e n d ő t su g a lljo n . V o lt e r r ő l is, h o g y n e lett v o ln a se jté s ü n k , e g y ik r é g i k ö te té b e n , a V ir ra sz tá sb a n írá so s d o k u m e n tu m o k a t is o lv a s h a ttu n k k ö z é le ti c s e le k e d e te ir ő l, d e g o n d ja in a k e r d e jé t, é v tiz e d e s k ü z d e lm e in e k lö v é s z á r k a it c sa k m o s t té r k é p e z h e tjü k fe l t e lje s e b b e n , ö s s z e g y ű jtö tt p u b lic is z tik a i ír á s a ib ó l. A k ö n y v k ia d á s n a g y a d ó s s á g o t tö r le sz t m e g je le n te té s ü k k e l. S ta lá n a m é g is c s a k ig a z o d ó id ő k n e k is je le , h o g y 4 0 e sz te n d ő s k ih a g y á s u tán — a Virrasztást 1 9 4 3 -b a n a d tá k ki - e g y m á s k ö z e lé b e n k é t p u b lic is z tik ai g y ű jt e m é n y is m e g je le n t T a m á s i Á r o n k ö z ír ó i m ű v e ib ő l. E g y ik , a Tiszta be széd, R o m á n iá b a n , a K r ite r io n K ia d ó n á l, D á v id G y u la sz e r k e sz té sé b e n , a m á s ik , a te lje s e b b . T a m á s i Á r o n v a la m e n n y i v o n a tk o z ó írá sá t k ö z lő , k é tk ö te te s g y ű jt e m é n y M a g y a r o r s z á g o n , a S z é p ir o d a lm i K ö n y v k ia d ó n á l, T a m á s i Á r o n n é é s Z . S z a la i S á n d o r g o n d o z á s á b a n . Jégtörő gondolatok c ím m e l. N a g y o b b iz g a lo m m a l 1 8 JELENKOR
és ta n u ls á g o k k a l m é g
n e m ig e n
o lv a sta m
ré g i id ő k p u b -
273
lic is z tik á já t. A z ú tir a jz o k b a n , a v ita c ik k e k b e n , a v a llo m á s o k b a n , az e s s z é je lle g ű írá so k b a n m in d e n ü tt a v a jú d ó tö r té n e le m b e s z é l; a v ir r a sz tó , az e r d é ly i ú to n já r ó e m ber, és a m ö g ö tte
á lló n é p ; tö b b n y ir e
a sz é p ir o d a lo m
m agasán . K a csó
S á n d o r, az
e g y k o r i b a rá t, a r o m á n ia i m a g y a r p u b lic is z tik a je le s e o k k a l m o n d ja : „ E g y n a g y o n n a g y író t r e v e lá ln a k íg y , e g y ü tt e z e k a z írá so k . É s e g y n a g y o n n a g y e m b e r t, a k it a n é p é h e z v a ló h ű s é g , az e m b e r is é g h e z v a ló k ö tő d é s e r k ö lc si p a ra n c sá n a k m é ly m e g b e c s ü lé s e , a te r m é s z e te s e m b e r i é r z é s e k b ő l fa k a d ó ig a z s á g tö r té n e lm i fö lis m e r é s e o ly a n b ö lc s e s s é g g e l r u h á z o tt fe l, h o g y p é ld a k é p e le h etett n é p é n e k . E b b ő l a sz e m p o n tb ó l T a m á s i Á r o n ta lá n k iv é te le s é s e g y e d ü li je le n s é g a z e u ró p a i ir o d a lo m b a n .'' A p u b lic is z tik a , m in t F á b ry Z o lt á n és B a lo g h E d g á r is fo g a lm a z ta , a k is e b b s é g n ek e lk e r ü lh e te tle n m ű f a j a ; a z írá stu d ó n a k , k is e b b s é g i k ö r ü lm é n y e k k ö z ö tt m in d e n e sn e k k e ll le n n ie . T a m á s i Á r o n n á l a z o n b a n n e m c s a k e r r ő l v a n sz ó . In d u la ta , a s z í v é b e írt tö r v é n y is p re d e s z tin á lta a k ö z ír á s r a , az ig a z s á g é r t v a ló h arcra. A d y ig a zát — „ a k i n e m csu p á n a rra sz ü le te tt, h o g y e g y sz á m m a l n ö v e lje a sz ü le té si és h a lá l statisztik á t, a z n e m a lk u d h a t, a z h a rc o l, a h o g y tu d , k e z e li a v ih a r á g y u t " — ő is v a l lo tta . S z é p ír ó k é n t m in d e n m ű fa jb a n sik e rre szá m íth a to tt, d e a m ű n e m e k n é l és az ir o d a lo m m ű h e ly k é r d é s e in é l k e z d e ttő l e r ő s e b b e n , g ö r c s ö s e b b e n é r d e k e lte a n ép e so rsa . A z é le t. V a llo t t a : „ E m b e r i é le tn e k s z e b b c é lja n e m le h e t, m in t k ü z d e n i a z o k é rt, a k ik m a g u k r a m a r a d ta k . . . a k ik e t k ih a s z n á ln a k és e l v e t n e k ." É r d e m e s m á r p u b lic is z tik a i h a n g v é te lé r e is f i g y e l n i : k e z d e ttő l n é p e s z ó s z ó ló já nak t u d t a m a g á t. 1 9 2 3 -b a n , a lig 2 6 é v e se n írta e g y ik e ls ő c ik k é b e n : „ E z t a fö ld e t n e k ü n k k e ll fé n n y e l b e h in te n ü n k , e z t n e k ü n k k e ll k e d v v e l, k u ltú r á v a l, s o k -s o k v á g y b e te lje s íté s é v e l, m in t e g y k a r á c s o n y fá t, fe ld ísz íte n ü n k . . T u d t a a z t is , u g y a n c sa k k e z d e tt ő l: o tt á ll m ö g ö tte az e r d é ly i m a g y a r n é p ; jó é s r o ssz id ő b e n m in d e n k o r . B a jlá to tt n é p e e lő ő r s é n e k tu d ta m a g á t, a k in e k m in d e n r ő l je le n té s t k e ll te n n ie , s azon d o lg o z n ia , h o g y a d o lg o z ó n ép a m a g y a r s á g g e r in c é v é le g y e n . S m in t e r d é ly i e m b e r, a z e r d é ly i n é p e k — m a g y a r o k , r o m á n o k , s z á s z o k — b é k é s é le té é r t h e v ü lt, a m e ly b e n „ m in d e g y ik fé l szá m á ra v ir á g o z n a k a n e m z e ti és e m b e r i j o g o k " . C s o k o r b a szerette v o ln a k ö tn i, m in t v ir á g o k a t, a h á r o m e r d é ly i n é p e t, s o d a n y ú jta n i a jö v e n d ő n e k . E b b e n is , a te s tv é ris é g m u n k á lá s á b a n , a jö v ő e lé h a r a n g o z o tt, s e g y b e n n a g y e r d é ly i h a g y o m á n y o k á t fo ly ta to tt. A z 1 8 4 8 -a s a g y a g fa lv i g y ű lé s t lá tta k ö te le z ő ö r ö k s é g n e k , „ a tá rsta la n , lo b o g ó , h ő s i t á b o r t ", a z e m b e r ie s s é g e t és a z ö n v é d e lm e t v a lló n ép et, a m e ly m é g a k k o r is te stv é ri s z ó v a l élt, m ik o r a z u r a k p o litik á ja e g y m á s e l len u g r a s z to tta a s z e g é n y s é g k e s e r e d e tt fia it. H a d d id é z z ü k a T a m á s i á lta l k ö z v e tí tett ü z e n e te t: „ A s z é k e ly n e m z e t te stv é ri v o n z a lo m m a l v is e lte tik a n e m z e tis é g e k h e z , tisz te li jo g a ik a t, d e m e g k ív á n ja , h o g y a r o m á n és szá sz is v e le s z e m b e n h a so n ló é r z e le m m e l le g y e n . A s z é k e ly s é g h a r c o t n e m k e z d , de a m e g y é k b e n la k ó te stv é re k p u sztításá t n e m n é z h e ti, s é p p e n e z é r t, ha a fe lh ív á s n a k sik e re n e m le s z , a z e g é sz s z é k e ly s é g n e m z e ti h a d s e r e g g é a la k u l á t ." A c ik k e t, a m e ly b ő l id é z tü n k , 1 9 3 8 -b a n írta T a m á s i, a z a g y a g fa lv i g y ű lé s 9 0 . é v fo r d u ló já r a . M é g c s a k 31 e s z te n d ő s , m é g c sa k p á ly á ja k e z d e té n tart, d e e m b e r i, k ö z ír ó i e ls z á n ts á g a m á r te lje s . E z z e l az e ls z á n ts á g g a l v ett r é sz t a k ö v e tk e z ő e s z te n d ő k k ü z d e lm e ib e n is, s v e z e te tt ú tja a n é p fr o n to s V á s á r h e ly i T a lá l k o z ó i g ; e m b e r i-p o lit ik a i-k ö z ír c i k ü z d e lm e in e k k ü lö n ö s e n sz é p m a g a s á h o z : a r o m á n ia i m a g y a r ság n a g y a n tifa s is z ta , n é p fr o n to s m e g m o z d u lá s a o k k a l k é rte őt az e ln ö k i s z é k b e . Ő írta, T a m á s i Á r o n e n n e k a tö r té n e lm i je le n tő s é g ű m o z g a lo m n a k a le g s z e b b h íra d á sait is. P e d ig a k k o r m á r a s z é p író T a m á si Á r o n ig a z á n c sú c s o k o n p o m p á z o tt, m ár m e g v o lt az Ábel, m á r já ts z o ttá k a z Énekes madárt, m á r a Szülőföldemet is m e g írta . M é g i s v á lla lta , tú l a s z é p ir o d a lm i a lk o tá s o k o n , a zt a k ö z s z o lg á la to t is, k ö z ír ó i m u n kát is, a m e lly e l n é p e ü g y é t k ö z v e tle n ü l is e lő b b r e m o z d íth a tó n a k v é lte . A z ú tját k ö v e tő te k in te t itt p ih e n h e t m e g e l ő s z ö r : a n n y i k ísé rtő v e s z é ly k ö z ö tt tisz tá n halad t, tisz ta m a r a d t az e r d é ly i ú ton . P é ld á v á , e m b e r i, e r k ö lc si p é ld á v á e m e lk e d e tt. S a z m a r a d t m in d v é g ig , az ú jr a és ú jr a v á lto z ó id ő k b e n is . P u b lic is z tik á ja ú tja k é s ő b b i sz a k a s z a ir ó l u g y a n m á r r itk á b b a n és h a lk a b b a n b e s z é l, az 1 9 4 0 -e s é v e k tő l k e z d v e im m á r M a g y a r o r s z á g o n é lv e , e g y r e in k á b b a sz é p iro d a lm a t v é lte — a m a g a s z á m á r a - a tö r té n e le m b e n v a ló je le n lé t le g fo n t o s a b b e s z k ö z é n e k , „ a le g e s z m é n y ib b
274
k ö z é le ti s z e re p lé s n e k , de m ik ö r ú g y é re z te , h o g y sz ü k sé g v a n a k ö z ír ó i sza v á ra , m ert v á r já k , m ert h á th a a z is v e th e t e g y -e g y b iz ta tó r ü g y e t, sz ív e se n m e g -m e g s z ó la lt d o b o g ó k o n , í r ó - o l v a s ó ta lá lk o z ó k o n és ta n á c s k o z á s o k o n is ú jr a . H a llg a t ó i h itte k a s z a v á n a k ; tu d tá k , v a g y o n és tis z ts é g e k h e ly e tt ig a z e m b e r i h ite lt g y ű jtö tt m a g á n a k . T e r m é s z e te s e n , a Jégtörő gondolatok b an ö s s z e g y ű jtö tt ír á s o k n e m c sa k a tö r té n e le m n a g y s z é lv e r é s e ir ő l, s a m a g a h a rco s k ü z d e lm e ir ő l b e s z é ln e k . S z ó v a n b e n n ü k a z a m e r ik a i m a g y a r o k é le té r ő l is — fia ta l é v e ib e n k ü z tü k is tö ltö tt n é h á n y e s z te n d ő t - , ír á s o k b e s z é ln e k s z ü lő fö ld jé r ő l, e m lé k e ir ő l, te stv é re ir ő l is . A z A m e r ik á b an fe lje g y z e t t tö rté n e te k e g y d ia s z p ó r a -r e g é n y íz e it a d já k , a s z ü lő fö ld , a család e m lé k e i szin te é n e k e ln e k ; a k o r tá r s a k r ó l, B e n e d e k E le k r ő l, R e m é n y ik S á n d o rró l, K u n c z A la d á r r ó l s z ó ló e s s z é k b ő l p e d ig e g y író i ir o d a lo m tö r té n e t b o n ta k o z ik k i, n o v e llis z tik u s e le v e n s é g g e l. A z író t T a m á s i Á r o n a n e m z e t le lk iis m e r e té n e k é s n e v e lő jé n e k tu d ta , íg y is m é r te m u n k á s s á g u k a t. N e k i az iro d a lm a t n e m a m ű fo r m á k és e lv i k é r d é s e k je le n te tté k , h a n e m m in d e n e k e lő tt n é p e s o r s a ; a m a g y a r s á g éle te . K u l túrát a n é p re k ív á n t é p íte n i. E zé rt is lá tta a jö v e n d ő m a g y a r m ű v é s z e t k é t o s z lo p á n a k B a r tó k o t és K o d á ly t . A z ig a z s á g n a k v o lt a m e g s z á llo tt ja . A b e h ó d o ló k k a l, ig a z o d ó k k a l s z e m b e n m á r fia ta lo n a z t k ív á n t a ; „ n e ö ltö z z é k p á n c é lb a a z ír ó , ha m e g a k a rja m o n d a n i a z ig a z s á g o t. L á ssu k m e z te le n k a r d d a l ő t, e lsz á n t h a d a k o z á sb a n , je le n so rsu n k k ín ja i k ö z ö t t ". P u b lic is z tik á já b a n , a m íg csa k teh ette, íg y v ív o tt T a m á s i Á r o n ; n y ílt sisa k k a l, m e z íte le n s z ív v e l. H o ltá ig b e c sü le tte l fo r g a tta a z ifjú k o r á b a n d o z v a a s z é k e ly e k ö r ö k s é g é t ; a h e ly tá llá s t é s a v ir r a sz tá st.
PÁLYI
fe le m e lt
to lla t,
hor
ANDRÁS
PILINSZKY JÁNOS „NAPLÓJA" „ L e g s z ív e s e b b e n m á r c sa k n a p ló t írn é k . E g y v e r s , e g y r e g é n y v a g y a k á r e g y drá m a b iz o n y o s p illa n a t u tán ö n m a g á t ír ja , ö n m a g á t te lje síti b e . A n a p ló t é n íro m , s k é s ő b b - m e g é r k e z v e az ig a z s á g b a - a n a p ló k e z d írni e n g e m . Ő le s z a z ír ó , és én az írá s. Ő a to ll, és én a f ü z e t " - j e g y z i fe l a k ö ltő e g y h e ly ü tt. M a j d m á s u t t: „ M e g k e ll ta n u ln u n k olvasni a v ilá g o t . M e r t m á s élni a v ilá g o t , és m e g in t m á s ol vasni b e n n e ." A K ö n y v e k K ö n y v é b ő l, m e ly m a g a a v ilá g , k io lv a s n i - P ilin sz k y k u lc s fo n to s s á g ú sza v á v a l - a valóság jelenlétét. „ Ü l ö k a k o r a ő s z i k e rtb e n , és olva k e rte t, a z é g b o lto t, a fá k a t, s e g y ö re g k u ty a p illa n tá sá t, je le n lé té t olvasom.
sok. A
E sté n k é n t e lő b b a s z ü r k ü le t, k é s ő b b a c s illa g o k b e tű it, a z é js z a k a z a ja it, a csön d ‘‘b e tű v e té s é t". K ifo g y h a t a t la n o lv a s m á n y ! S z ö v e g , a m it a c s e c s e m ő k is érten ek , s a b ö lc s e k se tu d n a k m e g fe jte n i. K ö n y v , a m ib e n e g y e d ü l a z id ő l a p o z g a t ." A v á r a k o z á s o n k ív ü l m in d e n e g y é b g e s z tu s t ü r e lm e tle n s é g n e k b iz o n y u l, á m a k i „jó l vára kozik, a z id ő b ő l é p p e n a z t v á lt ja m e g , a m i a le g g é p ie s e b b és le g e lv is e lh e t e t le n e b b : a h e te k , ó r á k , p e rc e k k a tto g ó , sz e n v te le n v o n u lá s á t ." S e z é r t ig a z , h o g y „ a z o lv a sás fig y e lm é t so se p ó to lh a tja a la p o z á s t ü r e lm e t le n s é g e ", n o h a „ M i e m b e r e k , s z e retn én k fö lg y o r s íta n i az id ő t. D e az i d ő : ráér." H a e lm e r ü lü n k P ilin s z k y J án o s p r ó z a i írá sa in a k g y ű jte m é n y é b e n , m e ly a z ú jjá é le d ő Vigilia könyvek e lső k ö te te k é n t. Szög és olaj c ím m e l lá to tt n a p v ilá g o t . J e le n its Istv á n g o n d o z á s á b a n , m in d já r t m e g é r e z z ü k , h o g y a m e g s z o k o t t ó l e lté rő id ő d im e n z ió b a k e rü ltü n k . E ls ő s o r b a n n e m te m p ó v á ltá sr ó l v a n sz ó , h a n e m m á s k o o r d in á tá k ró l, a m e ly e k a fe ls z ín e s n é z e lő d ő n e k e g z o tik u s a k le h e tn e k , d e a fig y e lm e s sz e m e lő tt
275
a k é p k itis z tu l, k r is tá ly o s an e g y s z e r ű le s z . A b b a n a z é le tb e n , a h o g y ő h a sz n á lja e k ife je z é s t , a z e g y s z e r ű s é g e t az e m b e r i é le t „ l e g b e n s ő b b p r o g r a m ja k é n t " e m lítv e . I s m e r e te s , h o g y P ilin s z k y tö b b m in t k é t é v tiz e d e n á t a z Ú j E m b e r m u n k a tá r s a v o lt, az ú js á g c ik k e k e t, m e ly e k b ő l a je le n v á lo g a tá s k é s z ü lt, k e n y é r k e r e s ő n a p i p e n z u m n ak te k in te tte , s n e k i m a g á n a k a g y ű jt e m é n y ö s s z e á llítá s a e sz é b e se m ju to tt (e so ro k ír ó ja e g y b e s z é lg e té s a lk a lm á v a l fe lv e te tte e g y ily e s fé le k ö te t g o n d o la tá t, s ő m é g az e lő l is e lz á r k ó z o tt, h o g y e ltű n ő d jö n a z ö tle te n ). F o rr ó s z e m é ly e s s é g é s a p illa n a t ih le té b ő l fo r r á s o z ó v a llo m á s o s s á g a d já k m e g s z é lje g y z e te in e k h ite lé t, m e ly e k e t v a ló ban o ly a n fo r m á n v e te tt p a p írra é le trő l és m ű v é s z e tr ő l, „ ö r ö k " k é r d é s e k r ő l és a h é tk ö z n a p o k m ú la n d ó d o lg a ir ó l, m in th a n a p ló t írn a , s m e g g y ő z ő d é s e sze rin t a „ n a p ló n e m a rra v a ló , h o g y n y o m o t h a g y ju n k a v il á g b a n ". E l le n k e z ő le g , a n a p ló ír á s ról S y lv ia P lath ju t e s z é b e , a k i „ is m e r e t le n fia ta l a m e rik a i lá n y v o lt , a m ik o r e ln y e r te a z e g y i k le g n a g y o b b ir o d a lm i d íja t. F e ljö tt v id é k r ő l, á tv e tte a d íja t és a v e le já r ó p é n z e s u ta lv á n y t, m a j d e lm e n t b e v á s á r o ln i a z e g y ik á ru h á z b a . U tá n a fö lm e n t a h o te l s z o b á já b a a n e g y v e n e d ik v a g y ö tv e n e d ik e m e le tr e , s d a r a b o n k é n t k id o b á lta az a b la k o n m in d a z t, a m it e lő z ő le g m e g v e tt . H á t íg y k e ll, íg y k e lle n e n a p ló t í r n i ." A n a p ló u g y a n is a z é le t p illa n a tn y i tö r e d é k e s s é g é t a b s z o lu t iz á lja s e z é r t tá v la tb ó l n é z ve e r e d e n d ő e n h a m is n a k tű n ik . P ilin s z k y t „ a v a ló s á g e g y s é g é b e " v ete tt hite k é s z tette, h o g y S y lv ia P la th -i g e s z tu s s a l „ e lh e r d á l j a " ú js á g c ik k e it. E k ö te t v é g ü l is n em e g y é b - ha a z ő s z ig o r á v a l m é r jü k - , m in t a z o k n a k a tá r g y a k n a k v á lo g a to tt la js t r o m a , a m e ly e k e t k ih a jig á lt az a b la k o n . D e fű z z ü k m in d já r t h o z z á , h o g y e g y o ly a n lé p té k ű a lk o tó m ű v é s z és o ly a n e re d e ti g o n d o lk o d ó h a g y a té k á b a n , a m ily e n ő v o lt, m in d e n tá r g y fo n to s a d a lé k . Í g y a z u tó k o r k ö te le s s é g e m a r a d t e h a g y a té k n a k a g o n d o z á s a , m e ly t e r je d e lm i le g is , m in ő s é g é b e n is jó v a l t ö b b a Szög és olaj c ím ű k ö te tn é l. A m o sta n i ö tsz á z o l d a la s g y ű jt e m é n y - a k ö te t sz e rk e s z tő i je g y z e t e sze rin t - P ilin s z k y c ik k e in e k m in t e g y fe lé t ta r ta lm a z z a , s p r im e r (filo ló g ia i) je le n tő s é g e a b b a n á ll, h o g y m e g te tte az e lső lé p é s t a h a ta lm a s é le tm ű r e n d s z e r e z é se fe lé . A v á lo g a tá s s z e m p o n tja ir ó l n e m k í v á n u n k é r d e m b e n v ita tk o z n i, c s u p á n m e g je g y e z z ü k , h o g y s z ív e se n o lv a stu n k v o ln a tö b b e t P ilin s z k y e g y ik le g f ő b b s z e lle m i in sp ir á to r á r ó l, S im o n é W e i lr ő l (a k ö te t v é g é n ta lá lh a tó b ib lio g r á fia tö b b , W e i l l e l fo g la l k o z ó írását is je g y z i, a m e ly e k n em k e rü lte k b e ) , n e m e g é s z e n é r tjü k , m ié r t m a r a d ta k k i A lt o r ja i S á n d o r h a lá lá ra írt so ra i, m ié r t n e m e s ik szó e g y á lta lá n a k ö n y v b e n K o n d o r B é lá r ó l (n e m csa k k ie m e l k e d ő m ű v é s z e k n e v é t e m lítjü k , h a n e m a k ö lt ő s z á m á r a fo n o s b a r á to k é t i s ! ) , annál is in k á b b , m e r t is m e r e te s , h o g y a K o n d o r -k iá llítá s o k a t tö b b n y ir e P ilin s z k y n y itotta m e g , s m é g a b ib lio g r á fiá b a n s e m le ljü k n y o m á t a z e g y é b k é n t n y o m ta tá sb a n is m e g je le n t m e g n y it ó m é lta tá s o k n a k . (A Jónás a város falai előtt c ím ű sz é k e sfe h é rv á r i k iá llítá s m e g n y it ó já n a k s z ö v e g é t D é v é n y i Iv á n k ö z li a V ig ilia 1 9 6 5 /5 . sz á m á b a n , az 1 9 7 0 -e s K o n d o r -k iá llítá s r ó l „E gyszerre szólnak valamennyi nyelven" c ím m e l a z É let és I r o d a lo m 1 9 7 0 . ja n u á r 3 -i s z á m á b a n o lv a sh a tu n k .) A c ik k b ib lio g r á fiá h o z e g y é b ként is s z ó fé r , m e r t a z e lv ile g u g y a n t e lje s s é g r e tö r e k s z ik ( 1 9 5 8 -t ó l a k ö lt ő h a lá lá ig ), de s z á m o s je le n tő s P ilin s z k y -ír á s , m e ly n e k rá a d á su l s z e lle m i „ u t ó r e z g é s e " is k im u ta th a tó m ű v é s z e ti é le tü n k b e n , n e m sz e r e p e l e m u ta tó b a n . Í g y p é ld á u l A la in R o b b e -G r ille t -r ő l írt e le m z é s e , az (A ) (M ) (X), m e ly e lő b b a J e le n k o r 1 9 6 3 /7 . szá m á b a n , m a jd az Írók a moziban c ím ű k ö te tb e n lá to tt n a p v ilá g o t, v a g y Új színház született c ím ű tu d ó s ítá s a a z É le t és I r o d a lo m 1 9 7 1 . s z e p te m b e r 1 1 -i sz á m á b a n R o b ert W ils o n e lő a d á s á r ó l (le g a lá b b e z a k é t írá sa fe lté tle n ü l m e g é r d e m e lte v o ln a , h o g y fe lv e g y é k a g y ű jt e m é n y b e , h is z b e k e r ü lte k o ly a n c ik k e k , m e ly e k e m lítik a Tavaly Marienbadban-t és a W ils o n -s z ín h á z a t, d e m á r m in te g y m á s o d la g o s u ta lá s k é n t). É r d e m e s n e k ta r tju k m é g fe ls o r o ln i a b ib lio g r á fia á lta lu n k - k ü lö n ö s e b b k u ta tó m u n k a n élk ü l — fe lfe d e z e t t f o g y a t é k o s s á g a it : K o rn is s D e z s ő 1 9 6 5 -ö s sz é k e sfe h é r v á r i k iá llí tásán e lh a n g z o tt M egnyitóbeszéd (H a tv an y L a jo s M ú z e u m fü z e te i 4 ., H a t v a n 1 9 7 8 .) , Füst M ilá n r ó l íro tt c ik k e Különös beszámoló egy különös bemutatóról c ím m e l (Je le n k o r 1 9 6 3 /1 2 .) , Ferenczy Béniről (J e le n k o r 1 9 6 3 /6 .) , Takács Zsuzsáról (Költők egymás közt, 1 9 6 9 .) , A Magyar Csillagról (Vallomások a Nyugatról, 1 9 7 1 .) , Törő csik Mari (F ilm S zín h á z M u z s ik a 1 9 7 5 . d e c e m b e r 2 0 .) , Tizenhárom széksor színháza
276
(Ú j E m b e r 1 9 6 5 . n o v e m b e r 2 1 .) . E z u tó b b i h iá n y o ssá g n e m c s a k a zért sz ú r s z e m e t, m e r t v é g ü l is e c ik k b e n m u ta tta b e G r o to w s k i szín h ázát m é g a k k o r , a m ik o r k e v e se n tu d tak n á lu n k ró la , h a n e m a z é r t is , m e r t e z az írá s a z Új Emberben je le n t m e g , tehát a b b a n a la p b a n , a m e ly n e k a n y a g a a je le n k ö tet tö r z s é t k é p e z i. V a g y is fe lm e r ü l b en n ü n k a g y a n ú , h o g y m é g az e la p b a n m e g je le n t P ilin s z k y -c ik k e k b ib lio g r á fiá ja se m t e lje s . R e is in g e r J á n o sn a k , a b ib lio g r á fia ö s s z e á llító já n a k fig y e lm é t az is e lk e rü lte, h o g y a P ilin s z k y -d a r a b o k e lő a d á s a in a k m ű s o r fü z e te ib e n u g y a n c s a k ta lá lu n k m ásu tt n e m k ö z ö lt ír á s o k a t: Vallomás a színházról (Síremlék, V á r s z ín h á z 1 9 7 8 ) ,
Meditáció (Élőképek, P écsi N e m z e ti
E g y e te m i S z ín p a d 1 9 8 0 ) , Levélmontázs (Gyerekek és katonák,. S zín h á z 1 9 8 1 ) , v a la m in t In memoriam Latinovits Zoltán (a M O K É P
L a tin o v its -e m lé k fü z e té b e n , 1 9 7 6 ) . Itt je g y e z z ü k m é g m e g a k ö te t n é h á n y s z e m b e tű n ő p o n ta tla n s á g á t: M ic h e la n g e lo n e m B u o n a ro tti, h a n e m B u o n a rro ti, B e r io - és n e m B é rio - m ű v e Laborintus, n e m p e d ig Labirintus, a 1 8 . la p a ljá n „ i s m é t " h e ly e tt fe lté tle n „ i n n é t " o lv a s a n d ó , s az a R ilk e -s o r is , m e ly r e az a lá b b ia k b a n m a j d m i is h iv a tk o z u n k , k é tfé le v á lto z a tb a n s z e re p e l a k ö t e t b e n : h o l „ i s m e r h e t jü k ", h o l „ tu d h a t j u k " á ll b e n n e . D e a fo g y a té k o s s á g o k e la js tr o m á h o z fű z z ü k m in d já r t h o z z á , h o g y a filo ló g ia i s z e m p o n to k k e v é s s é é r in tik a k é z b e v ett k ö te t o lv a s m á n y é lm é n y é t ; a h o g y e lm é ly e d ü n k a P ilin s z k y -n a p ló ta n u lm á n y o z á sá b a n , k id e r ü l, h o g y jó v a l tö b b e t k a p u n k m in t, ú js á g c ik k e k fü z é r é t, a z a n y a g sz e rv e s e g y s é g g é f o r m á ló d ik : e g y n y u g talan , fü r k é s z ő , m é g is m e g b íz h a tó b e n s ő irá n y tű sze rin t e lig a z o d ó s z e lle m m e g re n d ítő e n é r z é k e n y r e a g á lá s á t k ü lv ilá g és lé le k , é le t és m ű v é s z e t p r o b lé m á ir a , e g y o ly a n s z e lle m é t, a m e ly c s illa p íth a ta tla n s z e n v e d é lly e l k u ta tja a lá ts z a to k m ö g ö t t a lé n y e g e t. A k ö ltő i é le tm ű is m e r e té b e n la p o z v a a k ö n y v e t, érth e tő e n a P ilin s z k y -lír a „ m ű h e ly t itk a i" u tá n is k u ta tu n k , á m a k ö ltő n e k , a k i jó l tu d ja , h o g y „ a m ű v é s z e t sose " e g y e n e s k ö z l é s " , ú g y s z ó lv á n s e m m i m o n d a n iv a ló ja sincs e te k in te tb e n . H o g y a n is le n n e , h a e g y s z e r a m ű v é s z „ é le te rea litá sát . . . p u sz ta é s k ín o s , k e s e r v e s fik c ió k én t k é n y s z e r ü l m e g é ln i, a v a ló s á g o t e g y e d ü l m ű v e fik tív sík já n te lje s ítv e b e " ? A m i k o r á n tse m m o n d e lle n t a n n a k , h o g y „ a z írás a z é le t k iv é t e le s e n in te n z ív , tu d a to s v á lt o z a t a ", h is z - b ib lia i h a so n la tta l - m in d e n ig a z író „ ú g y n y e ri m e g é le té t, h o g y e lv e sz íti a z t " , a z a z : „ C s a k a m ir ő l v é g k é p p le m o n d tu n k , k e rü lh et v é g le g e s e n p a p írra . „ A d al szü li é n e k e s é t ", id é zi B a b itso t, s ez ért „ a z ig a z i a lk o tá s m a g á t az a lk o tó já t is m e g l e p i " ; e g y k ö z e p e s v a g y r o s s z r e g é n y t „ ir tó z ta tó fá r a d t s á g " le h e t m e g ír n i, de a „ r e m e k m ű tu la jd o n k é p p e n ö n m a g á t í r j a " . A k ö z v é le m é n y p e rsz e k ö n n y e n ítél a lá tsz a t u tán , „ s az iz z a d ts á g o t le g t ö b b s z ö r a k o n c e n trá lt fig y e le m e lé b e h e l y e z i ", h o lott m é g a k ö v e k is, „ m e g f u t n a k " az e lő l, a k i „ e r ő s z a k k a l" k ö z e le d ik h o z z á ju k : „ A h o g y a fé le le m és é lh e te tle n s é g a b e t e g s é g b e , ú g y m e n e k ü l n e m e g y s z e r a b e ls ő r estség a z a k tiv itá s b a , a m in ő s é g m e g k e r ü lé s é v e l a k ö z é p s z e r ű s é g te v é k e n y g y a k o r l a t á b a ." A v a ló d i c s e le k v é s a z o n b a n m in d ig m in ő s é g i, m in d ig ú ttö ré s, m in d ig a „ g y é m á n t s z í v é b e " tör. A „ g y é m á n t s z í v é b e " t ö rn i : e g y e te m e s s é g e t je le n t. H a sa já t n e m z e d é k é r ő l v a ll, n em a s z e r k e s z tő s é g i k u lis s z a titk o k v a g y az ir o d a lm i b a r á tsá g o k f o g la lk o z ta tjá k , h a n e m íg y í r : „ M i m á r so h a n e m té rh e tü n k v is s z a ú g y a " csak s z e m é ly e s b e " , a h o g y
a zt
a h á b o rú e lő tt é r te lm e z tü k . A m i n e m z e d é k ü n k - ha sza b a d
íg y fo g a lm a z n o m - e g y e te m e s s é g r e v a n í t é l v e " ; h a az u tán a jö v ő n e m z e d é k e k r ő l b e szé l — K e m e n c z k y J u d it v e r s e ih e z írv a e lő s z ó t - , a k k o r é p p e z az e g y e te m e s s é g -ig é n y teszi v is s z a fo g o t tá h a n g j á t : „ É n , a p a r th o z k ö z e le d ő h u llá m , tu d o k u g y a n a h á ta m ban le v ő k r ő l, ig a z á b a n m é g s e m lá to m ő k e t. H a l lo m a z e n é jü k e t, d e n e k e m e z m ást je le n t, m in t n e k i k ." E g y e tle n h e ly e n ta lá lu n k s a já t v e r s é h e z fű z ö tt k o m m e n tá r t. „ H a ö rö k lé tr e sz ü le tü n k , m iért h a lu n k m e g h i á b a ? " — írta In memoriam N. N. cím ű k ö lte m é n y é b e n , s tiz e n h é t é v v e l k é s ő b b fe lte s z i m a g á n a k a k é rd é st, v á lla lh a tja -e m é g e s z a v a k a t? „ N y o m a s z t ó , g y ö tr ő le lk iá lla p o t k é n y sz e ríte tte a k k o r v e r s e m b e e k é rd é st. M e r t v a n , a m ik o r az ő s z in te s é g a k é ts é g b e e s e tt lé le k m a r a d é k e r e j e ." E l g o n d o lk o z ta tó s z é lje g y z e t a z o k n a k , a k ik k ö lté s z e té n e k k o m o r h a n g u la ta it, „ p e s s z i m iz m u s á t " k á r h o z ta tó la g fe lr ó ttá k - é p p a n n a k a k ö ltő n e k , a k i jó l tu d ja , h o g y „ t i to k z a to s d o lo g a s e m m i, d e az élet e z e r sz e r te m a g a s a b b re n d ű t i t o k " . A te n g e rp a r ton talá lt k a v ic s (Egy szenvedély margójára), a z „ É g v e h a g y ta d a fo ly o s ó n a v il -
277
lan y t " (Négysoros) is m e r ő s k é p e k k ö t é s z e t é b ő l: Dame hátában írt je g y z e tb e n íg y té r n e k v is s z a :
a m a g á n y s e n k ifö ld je i. A Notre„ A fo ly o s ó v é g é n e g y e tle n " ö r ö k lá m p á s " v ilá g ít , s ö té t g rá n itb a ille s z te tt d r á g a k ő k é n t. S a k e s k e n y és m e r e d e k m in te g y k ő b e v á g o tt - " ö s v é n y " k é t fa lá n te n g e rn y i fe h é r k a v ic s . Se n é v , se s z á m : e z e rn y i k a v ic s , s z á z e z e r n y i h a lo tt e m lé k é r e . E s z e m b e ju t a g y ö n y ö r ű k é p : a v ilá g h a lá la u tán az ü d v ö z ü lte k k a v ic s o t k a p n a k k e z ü k b e , m e ly r e rá le s z ír v a valódi ne v ü k M . e r t a s z e n v e d é s b ő l „ m e g é r k e z n i " az ö r ö m b e : „ v a ló já b a n s e m m i se e g y s z e r ű b b " e n n é l, h isz „ b e lü lr ő l á té lv e s z e n v e d é s és ö rö m n y e lv e tö k é le te se n e g y é rte lm ű b e s z é d ". E g y s z e r ű s é g , e g y é r t e lm ű s é g , e g y e t e m e s s é g : e z e k a valóság n e v e i, a m e ly n e k „ j e l e n l é t e " a m ű v é s z tő l a lá z a to t k ö v e te l, h o g y a m ű m e g ír h a s s a ö n m a g á t. A „ v ilá g h a lá la " P ilin s z k y a rs p o e tic á já b a n n e m lid é r ce s k a ta sz tr ó fa lá to m á s a , h a n e m m e llé k k ö r ü lm é n y , h is z a z , a m it ő v a ló s á g n a k n e v e z , e r ő s e b b a p u sz tu lá sn á l. G o n d o lk o d á s m ó d ja és s z ó h a sz n á la ta m é ly e n a k e r e sz té n y e s z m e k ö r b e n g y ö k e r e d z ik , d e m in d ig is e lu ta síto tta a v a llá s o s m e n ta litá s sz te r e o tip iá it. M i t je le n h e te tt hát n e k i a k e r e sz tén y tra d íc ió ? H a v á z la to s a n is, é r in te n ü n k k e ll ez t a k é r d é s t. K a fk a o lv a sá sa k ö z b en e ltű n ő d ik : „ K ü l ö n ö s je le n s é g . M iu t á n a m ű v é s z e t e lv e sz te tte Iste n t, a s z á z a d fo r d u ló k ö r ü li id ő k b e n fe lü ti fe jé t e g y f a j t a a n g e liz m u s (e lső so r b a n R ilk é r e és K a f k á ra g o n d o lo k ) . H a u g y a n is d e fin iá ln o m k e lle n e K a fk a m ű v é sz e té t, v a la m ik é p p e n a k ö v e tk e z ő k e t m o n d a n á m . E g y a n g y a l s z e m é v e l lá tja a v ilá g o t , e g y o ly a n " tisz ta " a n g y a l s z e m é v e l, a k i h áta t fo r d ít a z A t y á n a k . E ttő l o ly k é p e t a d , n e m c sa k az é le trő l, d e a lé tr ő l, a t e lje s u n iv e r z u m r ó l, a m i b á r v é g te le n ü l p o n to s, m é g is o ly a n , m in t e g y r é z m e ts z e t. T e h á t : n e g a tív , e g y a n g y a l é le slá tá sá v a l k é sz íte tt n e g a tív k ép a m in d e n s é g r ő l ." Ő a z o n b a n a „ v a l ó d i k é p r e " v á g y ik , az A d y E n d r e -i „ M in d e n E gész
e ltö r ö tt"
e lő ttir e : „ N e m
tu d o m ,
m ié r t
írta
K o s z to lá n y i,
hogy
retten ti
az
" e g é s z " , d e m e g n y u g ta tja a »rész«. É n p o n to sa n fo r d ítv a é r z e m : én a z o k a t, a k ik et " r é s z k é n t" m e g s z e r e tte m a v ilá g b ó l, m in d ig az »eg ész« g o n d n o k s á g á r a b í z t a m ", m ert „ b iz a lm u n k v é g ü l is c s a k is a z e g é s z b e n l e h e t ". S h o g y m it ért e b iz a lm o n ? „ B iz a lo m a m in d e n s é g b e n , s a m in d e n s é g e n b e lü l a le g k is e b b p o r s z e m so rsá b a n is. L átszatra a lé t, k ö n y ö r te le n m e c h a n iz m u s á v a l, e n n e k é p p az e lle n k e z ő jé t s u g a llja . C s a k h o g y a lé tb e v e te tt b iz a lm u n k tu la jd o n k é p p e n n e m is a lé tn e k s z ó l, h a n e m a n n a k a v a ló s á g n a k , m e ly c s e n d e s e r e jé v e l fö n n ta r tja , h u llá m v e ré sre e m lé k e z te tő lü k te té sse l szü li és v is s z a v o n ja a z t ." É s t o v á b b : „ A m i k o r a r e g é n y ír ó b e le k e z d a m ű v é n e k m e g írá sá b a , u g y a n m ib e n b íz ik ? A b b a n , h o g y a lé t á tte k in th e te tle n r é sz e it e g y s é g b e s z e r v e z i? N e m h is z e m . T u d v a , n e m tu d v a , a b b a n b iz ik , h o g y e r ő fe s z íté s é n e k a lá z a tá b a n ta lá lk o z ik a z z a l a re a litá s s a l, m e ly e r e jé t m e g h a la d ó m ó d o n s e g íts é g é r e s i e t ." Á th id a lh a ta tla n s z a k a d é k v á la s z tja e l a z o k tó l, a k ik a zért k r e á ln a k m a g u k n a k istent, h o g y a v a ló s á g o s p r o b lé m á k e lő l e lm e n e k ü lh e s s e n e k , h o g y é le tü k m e g o ld a tla n s á g á r a v a la m ifé le le lk i é r z é ste le n ítő t t a lá lja n a k ; az ő is te n fo g a lm a a v a ló s á g m e g n e v e z é s e . A g y e r m e k k o r b ó l h o z o tt v a llá s o s v ilá g k é p t e r m in o ló g iá ja a k ö ltő sz á m á ra a m in d e n s é g t ö r v é n y s z e r ű s é g e it m e g m u ta tó n a g y m e ta fo r á v á é r ik , a v a llá s íg y m a g a a „ l e g m a g a s a b b r e n d ű k ö l t é s z e t ", m e ly „ b á r m ir ő l s z ó l, e g y m e g fo g h a ta tla n és fö lfo g h a t a t lan r e a litá s n e v é b e n te s z i, s n e m e g y r a c io n á lisa n á tte k in th e tő r é s z -e g y s é g n e v é b e n ". A c s illa g rea litá sa fe lfo g h a t ó , az u n iv e r z u m é e lle n b e n fe lfo g h a ta tla n , m é g is „ a z u n i v e r z u m v é g h e te tle n ü l r e á lis a b b c s illa g a in á l". A k e r e s z té n y s é g n a g y m e t a fo r á ja íg y a m ű v é s z i in tu íc ió k o z m ik u s k é p e és ig a z o lá s a l e s z : „ A z e m b e r i s z ív m é ly e r e á li s a b b h e ly m in d e n h e g y n é l és m in d e n m á g ly a r a k á s n á l." E ttő l o ly fo n to s s z á m á r a R ilk e tö b b s z ö r is id é z e tt m o n d a t a : „ R e tte n e te s , h o g y a té n y e k tő l sose is m e r h e tjü k m e g a v a l ó s á g o t !" R ilk é n e k ig a z a v a n , m o n d ja P i lin s z k y , ú g y tű n ik , a lá ts z a t v a ló b a n e ln y e li a lé n y e g e t, a z é le t t ö r e d é k e s s é g e k ilá tástalan n á te s z i a n n a k az e g y s é g n e k a m e g é lé s é t , „ a m ib e n s z ív ü n k m e g n y u g o d h a t, m e g é r té s ü n k k in y ú jtó z h a t és é h s é g ü n k jó lla k h a t v é g r e " , m é g is ha K a fk a „ a n g e liz m u s a " k ie lé g íte tle n ü l h a g y ta , a k k o r R ilk é v e l se m b é k é lh e t m e g ; ú jra és ú jr a k ife jti a b b e li m e g g y ő z ő d é s é t , h o g y a v a ló s á g , az „ e g é s z " m in d e n lá tsz a t e lle n é re erősebb a „ r é s z n é l " . A m ű v é s z h iv a tá sa a v a ló s á g e r e jé b e v e te tt b iz a lo m , a z a lk o tó i fo ly a m at p e d ig „ a té n y e k k e l fo ly ta to tt k ü z d e le m a v a ló s á g é r t, s e k ü z d e le m e g y e d ü l h i-
278
tele s s z ín t e r e : m a g a az a lk o tó k e ll h o g y l e g y e n " . A z e m b e r i szív m é ly é n e k rea litá sa a bb an á ll, h o g y itt a „ k e g y e l e m " s z ín h e ly e , itt in k a rn á ló d h a t a v a l ó s á g ; a z e m b e r e re d e n d ő v á g y a , e le m i s z o m jú s á g a a v a ló s á g jelenléte a v ilá g b a n , e z h o z z a m e g a k a ta rzist, a m i m a g a a z e v id e n s e g y s é g -é l m é n y ; „ n e m e g y é b , m in t m in d e n e m b e r e g y s é g é n e k b o ld o g -b o ld o g t a la n m e g é lé s e a valóság e g y e d ü l ü d v ö z ítő in tim itá s á b a n ". E ze k a z o k a P ilin s z k y -v ilá g k é p e t m e g h a tá r o z ó k o o r d in á tá k , m e ly e k r e b e v e z e tő ü l u taltu n k , s az e lm o n d o tta k b ó l r e m é lh e tő le g az is k itű n ik , h o g y h a a k ö ltő s z u b je k tív ih le té sű t e r m in o ló g iá ja s o k p o n to n e lü t k ö z n a p i g o n d o lk o d á s u n k b ev ett sé m á itó l, a k k o r e z n e m v a la m ifé le k ü lö n c k ö d é s r é s z é rő l, h a n e m n é lk ü lö z h e te tle n e s z k ö z a n nak s z o lg á la tá b a n , h o g y s z ó t é rtsen o lv a s ó iv a l, h o g y a m ű v é s z és a g o n d o lk o d ó le g m é ly e b b e n m a i g o n d ja it m e g fo g a lm a z z a . „ A m o d e m e m b e r e g y ik le g k e s e r v e s e b b p r o b lé m á ja , h o g y e lv e s z te tte . . . je le n lé té t — á lla p ítja m e g . - J ó z s e f A t tila " v ilá g h iá n y ró l" írt, m á s o k az "e lid e g e n e d é s r ő l" b e s z é ln e k . A z e m b e r v a la m ik o r a k o z m o s z ban élt, szin te e g y ü tt lé le g z e tt a c s illa g o k k a l. E zt k ö v e tte az a »lé p é s«, a m ik o r a m in d e n sé g "s ú ly a " e lő l a te r m é s z e tb e h ú z ó d o tt v is s z a . . . . H ó d ítá s v o lt e z , és le m o n dás e g y s z e r r e . D e a m o d e m e m b e r e n n é l is t o v á b b m e n t, és m é g é le s e b b e n k ih a s í totta a m a g a v ilá g o s a n k ö r ü lh a tá r o lt p a r c e llá já t a m in d e n sé g sö tét e g é s z é b ő l". A z e r e d m é n y m e g d ö b b e n t ő : g y ö k e r e t v e r tü n k , és e lv e sz te ttü k g y ö k e r e in k e t. M e g h o n o so d tu n k , és e lid e g e n e d tü n k . Itt v a g y u n k , és n e m v a g y u n k t ö b b é j e l e n ." H a v is z o n t a v a ló s á g e r ő s e b b a té n y ek n é l, a m ű v é s z n e k m e g k e ll le ln ie a „ m e g v á lt á s t ". É s itt h a n g v é te le t e lje s s é g g e l s z e m é ly e s s é v á lik . Ü g y tű n ik , az a lk o tá s lé le k ta n á n a k e ta r to m á n y á b a n n e m is le h e ts é g e s m á s h a n g : „ ír á s b a n e n g e m m in d ig a rutin tett b iz o n y ta la n n á . P e d ig a f o g a lo m lé t e z ik : k ö ltő i g y a k o r la t - s v a ló s z ín ű le g v an n ak is ír ó k , a k ik n e k az "is k o lá z o tt s á g " se g ít a z "e m e lk e d é s b e n ". . . . S z á m o m r a az írás o tt k e z d ő d ik , a m ik o r g y e r m e k m ó d r a s e m m it v a g y szin te s e m m it se »értek« a b b ó l, a m i l e n y ű g ö z ." A z e lv e s z íte tt je le n lé t a z „ e ls ő f ö l i s m e r é s " g y e r m e k i k o m p le x itá sá b a n m é g t e l j e s : „ M e r t m it is "m o n d " e g y fa e g y c s e c s e m ő n e k ? P o n to san azt, a m i k im o n d h a t a t la n ." A c s e c s e m ő u g y a n is „ ö n m a g á b a n n éz m é g m in d e n t, s íg y , ha nincs is á tte k in té se , a k e le tk e z é s r ő l m é r h e te tle n ü l tö b b e t tu d , m in t m i, a k ik b e sz é ln i tu d u n k m á r a v ilá g le g a lá b b is h e ly i stru k tú ráiról. A tu dás a m ié n k ; a g ü g y ö g é s az ö v é , d e a m íg e g y m ű v é s z — le g y e n b á r a m e g é r té s és az ö s s z e fü g g é s e k e m b e r e csa k u g y a n m ű v é s z , ú jr a és ú jra se m m it se k ív á n tu d n i, s in te lle k tu sá v a l ú jr a és ú jra arra a z é r ó -p o n tr a k ív á n k o z ik v is s z a , a m ik o r a ce ru zá t e g y e d ü l é r d e m e s k é z b e v e n n i ." A z é r ó -p o n t m e g le lé s é b e n „ te r e m t ő p a r a d o x o n " r e jl ik : „ a m ű v é s z e t ú g y te lje síti b e a v ilá g o t , h o g y e lö lr ő l k e z d i, ú g y ta n u lja, h o g y e l f e l e j t i " . M á r a d o lg o k te r m é s z e té b ő l fa k a d , h o g y a k i fe la d a tá b a n e lm é ly ü l, a z „ m e g f e le d k e z ik ö n m a g á r ó l ": az a lá z a t m in d e n ig a z i tu d á s k a p u ja . S ő t „ ig a z i tu d á su n k ott k e z d ő d ik , a z o n a h a tá ron, a h o l s z e m é ly is é g ü n k á té r a s z e m é ly t e le n b e ." M i t értsü n k e z e n ? M in d e n r e m e k m ű e g y p o n to n „ m e g n y í l i k ", „ b e le á r a d a v i l á g " : e ttő l k e z d v e a m ű „ s o k k a l in k á b b fe lis m e r é s , m in t k ö z lé s . K e g y e le m , in g y e n a já n d é k . A r e m e k m ű - b á r k ié is, b á r m e n n y ire is m a g á n v is e li s z e r z ő je k é z n y o m á t - e ttő l r e m e k m ű , és e g y e d ü l e t t ő l ." A z a lk o tá s a lá z a ta „ tö k é le t e s c s e n d h e z " v e z e t , a h h o z a „ k e g y e l m i "
á lla p o th o z
(Pi
lin s z k y - a x i ó m a : „ a z a lá z a t m a g a a k e g y e le m , és a k e g y e le m m a g a az a l á z a t ") , m e ly a lk a lm a s s á te s z a v a ló s á g m a r a d é k ta la n b e fo g a d á s á r a , a m ih e z „ a le g n a g y o b b a k m é g s z e m é ly is é g ü k e t is le b o n to t tá k ". M i m á s le n n e e z , m in t a lé t irán ti b iz a lo m , a m irő l m á r fe n te b b szó v o lt. S h a ig a z , „ g y e r m e k n e k le n n i a n n y i, m in t b íz n i az é l e t b e n ", a k k o r az a lk o tá s „ tito k z a to s a n tie v o lú c ió s fo ly a m a t, m e ly az om e g á t m in d ig a v is z s z a sz e r z e tt a lfá b a n r a g y o g ta tja f e l " , a z a z v issz a té r é s a z e m b e r i n e m g y e r m e k k o r á b a , m e r t „ a te r e m té s v is s z a v e z é r lé s e a p a r a d ic s o m b a . . . k é p e s e g y e d ü l ü d v ö z ít e n i". A k e re s z té n y ü d v ta n itt t ö b b é -k e v é s b é a m ű v é sz e t „ t e o l ó g i á j á v á " v á lik , a z t h ird e t v e , h o g y a remekmű, m e ly a g y e r m e k i z é r ó -p o n tr ó l „ e ls ő f ö lis m e r é s k é n t " lá tja a v ilá g o t, in te g r á ló e r e jé v e l, a „ m é ly s é g és m a g a s s á g m e g v á lt ó t a lá lk o z á s á v a l" v is s z a á llíth a tja az e lv e s z íte tt ő si e g y s é g e t : a v a ló s á g je le n lé té t. H a id á ig k ö v e ttü k a k ö ltő g o n d o la tm e n e té t, a k k o r m á r a P ilin s z k y -e lm é lk e d é s e k u ta lá sr e n d sz e re ö n m a g á é r t b e s z é l : a Szög és olaj k ö te t a k á r b r e v iá r iu m sz e r ű e n is la p o zh a tó . B á r h o l fe lü th e tjü k , m in d e n sora a k o n c e n trá lt fig y e le m
p a ra n csá t s u g a llja .
279
s h a á ta d ju k m a g u n k a t n e k i, a k ö ltő n é h á n y sz a v a s u ta lá so k k a l é le se n és p r e g n á n san v e títi e lé n k , a m i sz á m á ra a „ t é n y e k " m ö g ö t t m e g v ilá g o s o d ik . K e d v e li a p a r a d o x o n o k a t, d e n e m B e m a r d S h a w -i c s illo g á s u k m ia tt. A z k á z n a k , h a n e m a sze re te t k o m o ly s á g á v a l k is z a b a d ítjá k v ö le té b ő l. „ A z írá s n e m b e s z á m o ló a v ilá g m e g o ld o t t n em k o n y h a k e r té s z e t, h a n e m e x p e d íc ió ". É s : „ a sze re te t A k ö ltő sze re tn i k ív á n ja a v ilá g o t , h o g y m e g is m e r h e s s e ,
ő p a ra d o x o n ja i n e m sz ip o r a fig y e lm e t a lá ts z a to k b ű t á ja ir ó l, h a n e m c s e le k e d e t: a le g p o n to s a b b d ia g n o s z ta ". és m e g is m e r n i, h o g y sze re t
h esse, h is z „ a z é h e z ő k é r t és m e z íte le n e k é r t jö tt a v i l á g r a ". A h a tv a n a s é v e k k ö z e p é n le n g y e lo r s z á g i ú tjá r ó l v is s z a té r v e íg y í r : „ A z é v e le jé n A u s c h w itz b a n já rta m . A z e g y ik fo t ó h o z z á s e g íte tt s z e m lé le te m b iz o n y o s ú jr a fo g a lm a z á s á h o z . M e s z e l t k a rám ra e m lé k e z te tő d e s z k á k k ö z ö tt e g y fe jk e n d ő s ö re g a s s z o n y t h a jta n a k a k iv é g z ő b a r a k k fe lé . A z ö r e g a s s z o n y k ö r ü l k é t-h á r o m k is g y e r e k lé p e g e t a sa la k o s út jó v á te h e te tle n k ö z ö n y é b e n . Á llta m a k é p e lő tt, s e r ő n e k e r e jé v e l m e g a k a r ta m á llíta n i a húsz é v v e l e z e lő tti b o ld o g ta la n s á g o t . . . S a k k o r m e g é r te tte m , h o g y se m m in e k sincs érte lm e , ha n e m tu d ju k jó v á te n n i a zt, a m i m á r m e g t ö r t é n t ." A z a u sc h w itz i lá to g a tá s é lm é n y e is m e r ő s e n h a n g z ik tö b b P ilin s z k y -in t e r jú b ó l: e k k o r fo g a lm a z ta m e g m a g á nak, h o g y a k ö lté s z e t fe la d a ta „ a jó v á te h e te tle n jó v á t é t e l e ", a m i n e m e g y é b , m int v á lla ln i „ a z á rta tla n sá g érth e te tle n ü l n e h é z s o r s á t ". É s S im o n e W e i l s z a v a iv a l: „ Á r tatlan n ak le n n i a n n y it te s z , m in t m a g u n k r a v e n n i a v ilá g m in d e n terh ét. É s e ld o b n i m in d e n e l le n s ú ly t ." H a ig a z , h o g y „ g y e r m e k i m e z íte le n s é g ü n k e t p a r a d ic so m i b ű n b e e s é s ü n k k e l v e s z íte ttü k e l " , a k k o r á rta tla n sá g u n k a t c s a k „ v a l ó d i m e z te le n s é g ü n k k e l " n y e r h e tjü k v is s z a ; ez ért az e s z té tik a i é rté k e t ő n e m „ s tilá r is k u ltú r á k k a l" m é ri, h an em a m ű v é s z á lta l m e g le lt „ ú j m e z íte le n s é g i f o k k a l " , a m i az új m ű b e n érv é n y re ju tó , a z e lő z ő e k n é l „ d ir e k t e b b n e k tű nő e v id e n c ia ". Ú g y v é li, a n a p ja in k b a n o ly g y a k r a n e m le g e te tt m ű v é s z i s o k k h a tá s o k k ö z ü l „ e z az e g y e d ü l tö r v é n y e s é s v a ló s á g o s ", teh át k ü lö n b s é g e t te sz modernizmus és aktualizmus k ö z ö t t : az e lő b b i k é p v is e lő i „ a z id ő te lje s d r á m á já t á t é l i k " , a z u tó b b ié „ a p u sz ta je le n b a le k ja iv á v á ln a k ". N in c s itt te rü n k , h o g y P ilin s z k y e s z té tik á já t h o s s z a b b a n e le m e z z ü k , a m i k ü lö n d o lg o z a t t é m á ja le h e tn e . A n n a k se lá ttu k é r te lm é t, h o g y a z id ő re n d b e n k ö z ö lt írá so k ban m in d e n á ro n v a la m ifé le f e jlő d é s i v o n a la t m u ta ssu n k k i, u tó v é g r e a k ö n y v első la p ja in is az é rett m ű v é s s z e l és g o n d o lk o d ó v a l t a lá lk o z u n k , a k i é v e k v a g y é v tiz e d e k m ú ltá n is ú g y fo ly ta t ja e g y ik -m á s ik g o n d o la tá t, m in t a n é h á n y p erce fé lb e h a g y o tt m o n d a to t. V a la m ifé le fe jlő d é s i v o n a l in k á b b a té m a k ö r ö k b e n fe d e z h e tő f e l ; íg y p é ld á u l a h a tv a n a s é v e k e le jé n m é g jo b b a n é r d e k li a f il m , m a jd a G r o to w s k i- és fő k é n t a W ils o n -s z in h á z z a l v a ló ta lá lk o z á s a s z ín já ts z á s fe lé irá n y ítja fig y e lm é t , a m it m e g e r ő s ít b e n n e a z a m e g g y ő z ő d é s , h o g y „ é p p a sz ín h á z érin ti le g k o r s z e r ű b b v á g y u n k a t: e g y ú j és a lk o tó e g y ü tté lé s le h e tő s é g é n e k e ln a p o lh a ta tla n s z o m jú s á g á t” . A W ils o n -s z ín h á z k a p c s á n szőtt e lm é lk e d é s e ib e n fo g a lm a z z a m e g ig e n é r z é k le te se n , m it ért a m o d e m m ű v é s z e t „ j e le n lé t -p r o b le m a t ik á já n " és a m ű v é s z e t „h a z a ta lá lá s á n " á m e g o n d o la ta in a k a z itte n in é l á tf o g ó b b ö s s z e g e z é s é t n y ú jto tta m á r a Beszél c ím ű k ö te tb e n . E zú tta l c s a k - á lta lá n o s a b b é r v é n y e m iatt - „ m ű k e d v e l ő " s z ín já ts z á s r ó l íro tt je g y z e t é t id é z z ü k : „ M ű k e d v e l ő k ? R é g ó ta é rze m — é r e z z ü k - , h o g y a k o c k a m e g fo r d u lt . A s z ín já ts z á s b a n m in d in k á b b a szakm a" k e z d v a la m ifé le sz ű k ö s e t é s e lé g te le n t je le n te n i, s n é h á n y fia ta l sp o n tá n tö m ö r ü lé se n a p ró l n a p ra k o r s z e r ű b b ig a z s á g és v a ló d ib b r e m é n y s é g h o r d o z ó j a ." S m in d já rt
getések Sheryl Suttonnal
a z t is m e g je g y z i, h o g y a m ű v é s z e tb e n a „ s z a k m á r a " v a ló ö r ö k ö s h iv a tk o z á s sz á m á ra e le v e g y a n ú s v o l t : „ É r e z te m b e n n e a re tte g é st, a v é d e k e z ő fé le lm e t - a s z e lle m e lő l a b e tű h ö z v a ló ta p a d á s k é p m u ta tó b iz to n s á g á t. C sa k a k i n a p ró l n a p ra v á lla lja a k e z d ő k d id e r g ő c s u p a s z s á g á t, b iz o n y u lh a t - le g v é g ü l — m e s t e r n e k ." E k ije le n té s ö s s z e c s e n g a lír ik u s ö n v a llo m á s á v a l, a k it a ru tin m in d ig b iz o n y ta la n n á tett, m ert é r e z te , e lr e te s z e li e lő le a v a ló s á g irá n ti a lá z a t ú tjá t. J e lle m z ő n e k é r e z z ü k , h o g y e l m é lk e d é s e ib e n tö b b e t ír s z ín h á z ró l, r e g é n y r ő l, z e n é r ő l, k é p z ő m ű v é s z e tr ő l (k é t v e z é r lő c s illa g a B ach és D o s z t o j e v s z k ij, e z is k ü lö n e le m z é s t é r d e m e ln e ), m in t a k ö lté s z e t r ő l ; a k á r h a a „ K ö l t ő v a g y o k - m it é r d e k e ln e e n g e m a k ö lté s z e t m a g a ? " J ó z s e f A t t i lá ja s z ó ln a b e lő le , a z a J ó z s e f A t t ila , a k in e k „ s o r s a a le g k ü lö n b e k é v e l r o k o n : H ö ld e r lin é v e l, K a fk á é v a l, J é z u s é v a l". S a lig h a té v e d ü n k , ha e k k o r is o tt s e jtjü k a n a g y
280
e lő d s z e lle m é t, a m ik o r a m ű v é s z i a lá z a t k ö ltő je le ír ja ta lá n e g y e tle n ö n é rz e te s m o n da tát, k ö lt ő i-e m b e r i a rs p o e t ic á já t : „ A k ö lté s z e t e g y e d ü lá lló d ic s ő s é g e , h o g y sen k i k ö ltő m é g m e g n e m g a z d a g o d o tt b e l ő l e ." É r v e k r e é s ig a z o lá s r a n in cs s z ü k s é g e , élete és m ű v e ö n m a g á é r t b e s z é l; s t e g y ü k h o z z á , a Szög és olaj o lv a s á s a , s o k m o tív u m m a l tá g ítv a P ilin s z k y -k é p ü n k e t, lé n y e g ile g a b b a n e r ő sít m e g , a m it k ö lté sz e te is m e r e té b e n m á r t u d tu n k : e z a k ö n y v a n n a k az „ ö r ö k k e z d ő n e k " a co n fessiója. a k i ú jr a és ú jr a a m a z é r ó -p o n t o t k e re s te , h o g y v á lla lv a a lé t „ d id e r g ő c s u p a s z s á g á t ", v é g ü l a le g n a g y o b b m e s te r e k k ö z é e m e lk e d jé k .
Belia
György:
BABITS M IHÁLY TANULÓÉVEI Csaknem harminc éve, hogy az irodalmi Babits-hagyatékot Belia György, mint a Széchenyi Könyvtár munkatársa, gondjaiba vette, és - Tarnai Andor közreműködésével — rendezte és rendszerezte. Ekkor kezdő dött a Babits-filológiában végzett, gazdag munkássága, melynek legjelentősebb állo másai a Babits-Juhász-Kosztolányi levele zése (1959), a Szépirodalmi Könyvkiadó gondozásában közreadott élemű-sorozat, a Könyvről könyvre (1973), valamint a Ba bits Mihály beszélgetőfüzetei (1980) két kö tete sajtó alá rendezése és kritikai kiadás hoz illő, lelkiismeretes és sok indítást tar talmazó jegyzetelése. Az életrajz írását még 1955-ben kezdte meg, amikor Két fejezet Babits Mihály életrajzából című írását a Dunántúlban megjelentette. Az életrajz folytatását objektív föltételek és egyéni gondok hátráltatták. Most ke zünkben tartjuk töredékét, mely korántsem torzó: ameddig a sors akaratából hőse út ját kísérhette, a tőle megszokott, gáncstalan filológiai hozzáértéssel dolgozott, és a biográfiát úgy mélyítette személyiségrajzzá, hogy - racionalista tudománykritikai föl fogásával összhangban - minden délibá bos következtetéstől szigorúan tartózkodott. De mikor, hol dereng egy személyiség története? A tudatosan hagyományőrző és értéktisztelő Babitsé érthetően a családi eredettel indul. A könyv külön fejezetben tárgyalja az apai és az anyai ág terebélyesedését. Belia úgy faggatja a tényeket, hogy hol kimondva, hol kimondatlanul kitekint az íróra és az életműre. A Babitsoknak nem csak családfáját deríti föl, hanem jámbor Óhajnak mutatja ki az írónak fölmenői he
raldikájára vonatkozó közlését, amikor ró zsák helyett a megtagadott kardos orosz lánt igazolja címerképüknek. Az apának már szinte pályaképét és jellemrajzát adja: rímpróbáiból ízelítőt kínál, és bepillantást enged naplójába. Csak össze kell kötni a két nemzedéket képviselő férfi egyénisé gének pontjait, hogy az író hajlambeli örökségére és az előtte állt családi példára következtessünk. Az anyai ág arcképsorá ból az a személyi környezet is kivehető, mely az apa elvesztése után a kamasz fiú egzisztenciális és lelki hátterét jelentette. Komoly filológiai kutatás és mérlegelés eredménye, ahogy a szerző Babits könyv tárának családi alapját, az író emlékezetét is helyreigazítva, meghatározza. A fölmenők eszméi és magatartásformái immár a Halál fiai tükrében, illetve a regényesített mozza natok jelzésével „A szekszárdi otthon" c. fejezetben bontakoznak ki. A nőuralom hie rarchiája és különböző megtestesítőik előre vetítik a fiatal Babits személyi kötöttségei nek, vonzódásainak és dacreakcióinak tü netegyüttesét, a Cenci nagymama alakjához szorosan hozzátartozó szőlő leírása és sor sa viszont novellisztikus erővel elevenedik meg. Itt alkalmazza legnyíltabban Belia a jellemzés eszközeit, mégpedig- találóan és Babits pályájára előremutatóan. „Az élet nem arravaló, hogy élvezzük, hanem hogy kötelességünket teljesítsük" - jellemzi köz vetett beszéddel a Babits anyjában elvvé kövesült nevelést, s ezzel az író egyik fele más értékű alkati vonására utal a családi előzményekben. Az iskoláit járó Babits alakjában az el me nyiladozása érdekli. A messzi alma ma ter felé megtett, első kocsiútról szólva a szerző idézi a Puszták népéről később pa pírra tett élménybeszámolót, de ez talán mégsem Babitsnak a társadalmi környeze tére vonatkozó „vakság"-áról gyakorolt ön kritikája, hanem Illyés társadalmi tudatá nak jellemzéséül a kétféle gyermekkorban
281
tükröződő szociális hasadásnak éppenséggel a múltba vetített bírálata. Különben rend kívül dús és beszédes a gimnáziumi évek ről festett kép. Nemcsak törékeny testi mivoltában és anekdotákkal színes diák társi kapcsolataiban élesedik ki a gyer mek, majd a kamasz Babits portréja, ha nem Belia a tanulmányi eredményekben az író szellemi és stílusfejlődésének kezdemé nyeit is láttatja. Így mesteri latintudását sokoldalúan igazolva-megjelenítve Tacitus és Vergilius mondattanának fölényes isme retében összetetten gazdag versgrammatiká jának alapeszményét is fölfedezi. Amikor pedig tanárainak csoportképét vázolja föl, ki tudja nagyítani azokat a pedagógusokat és nevelői vonásaikat, melyek a jogász fiá nak az első ösztönzést adhatták a tanári hi vatáshoz. Egy gyermeteg lapalapítási ku darcban, egy-két elveszett regénykísérlet emlékében, de legkivált Babits élénk önképzőköri tevékenységében Belia, egyébként szemléltetően dokumentálva, a későbbi tar ka írói pálya bábját tárja elénk. Nem fe ledkezik meg a csak sejthető és a képes lapokkal is fölidézhető érzelmi föllobbanásokról sem, sőt a serdülő fiatalember lelki állapotát és poétai készültségét igazi zsen gék első közlésével hitelesíti. De az író és ember képének maradandó színei az egyetemista korszak, valamint a Baján töltött, első tanári év elbeszélésében tüzesednek ki. Babits egyetemi leckekönyvé ből, mint valami forgatókönyvből kiindul va jellemzi rendre a fiatal költő profeszszorait Belia, és minden esetben több-ke vesebb részletességgel mérlegeli a tanártanítványi kapcsolatot is. Nem egy profeszszori portrénak komoly önértéke van, így Bodnár Zsigmondénak, míg Babitsnak Gyu lairól alkotott véleményét ambivalensebbnek érezzük, mint ami Vörösmarty-tanulmányaiból vagy Az igazság Gyulai Pálról soraiból kiolvasható. A fejezet legjelentő sebb eredménye, hogy fontosabbnak sugall ja az egyetemi tanulmányok és egyes pro fesszorok hatását Babits szellemi fejlődésé re, mint amennyire ezt a szakirodalom idá ig számba vette. Az eszmélkedő Babits szel lemi távlatait tágítja L'art pour l'art c. egyetemi dolgozatának itt először közrebo csátott szövege. Ahogy várható, igen ala pos és plasztikus a fiatal írójelöltnek a Négyesy-stílusgyakorlaton végzett tevé kenységéről adott számadás, magának Négyesynek, a megértő pedagógusnak és a
282
palackjukból kibocsátott ifjú szellemekkel szemben tanúsított magatartásának bemuta tása lélektani érzékre és jellemábrázoló készségre egyaránt vall. A Babits-filológiát korántsem jelentéktelen mértékben helyre igazító az a véleménye, miszerint Babits végül mégis Arany Jánosról készítette szakdolgozatát, és a tárgyas ragozásról írt fej tegetése kollokviumi írásbelinek minősül. A Hatholdas rózsakert epikai tárgyának, a kezdő tanár bajai inasévének korábbi föl dolgozását Belia ebben a könyvében árnyal ta, és még több szállal kapcsolta Babits és pályája további szakaszához. Vizsgálatának köre kettős. Fölfedi a tragikomikus férj fo gási história valódi történetét úgy, ahogy az az egyes résztvevők tudatában s egyál talán nem összecsengőn élt, továbbá fölvo nultatja a gimnáziumi kollégák csapatát, s egyik-másik arcélben — Babits saját, pé csi tanárainak vonásaival keverten - a Tí már Virgil fia nem egy pedagógusának mintáját nevezheti meg. Korábban meggyő zően foglalkozott a problémával Éder könyve is (Babits a katedrán, 1966), de ket tejük azonosító eredményei nem fedik át teljesen egymást. A fejezet érdekessége, ahogy a személyi bonyodalomnak a való ságra csupaszított tényei és epikus meg jelenítésük közti különbségből poétikai, az emlékezők festette személyiségrajzból al katlélektani kép kerekedik ki. Ma már a Babits-kutatás fölöttébb kiter jedt, és Belia régi eredményeivel nem egy szer úgy találkozunk, mintha közkincs vol na. Pedig ő tanulmányozta elsőként Babits versei 1912-ig vezetett, kéziratos másolat gyűjteményét, az Angyalos könyvet, kia datlan, ifjúkori esszéi közül nem egyet, út törőként foglalkozott egyetemi indexével, a felső fokú tanulmányok után színre lé pésével az emberek közt s a társadalomban, s nemcsak közrebocsátóként, hanem mint magyarázó is az egyetemi hallgató levelei vel. Minden filológiai munkájából szembeötlik biztos kezű és kritikával ellenőrzött adat- és szövegvizsgálata, s az összegezés irányító szándéka, mely félbeszakadt élet rajzát is hiánytalan egésszé teszi. Minden Babits-kutató számíthatott önzetlen és jó zan szakvéleményére. Mivel a sajtóhiba ör dögét ő maga már nem cselezhette ki, ha szabad így fogalmaznunk, helyette és ne vében javasoljuk a 97. oldalon Szókratész nevének kiigazítását Iszókratészre, mint
ahogy a 173. oldalon Manet helyett aligha nem Monet olvasandó. Babits kritikai kiadása hiába várja méltó szerkesztőjét, mégis komoly vigaszunk, hogy az életmű-sorozat, hála épp Belia Györgynek, méltóképpen pótolja a hiányt. RÁBA GYÖRGY
Borbély
Sándor:
JUHÁSZ GYULA A különféle irodalmi irányzatok szinte szüntelen érdeklődést mutattak Juhász Gyu la költészete iránt, újra és újra szükséges nek érezték jelentőségének és időtállóságá nak mérlegelését, szellemi utóélete mégis mostoha sorsra jutott. Folytonosan kísértett a költői pályakép ellenkező végletű meg ítélése: egyrészt az „egyhúrúság" legendá ja, másrészt pl. az ötvenes évek irodalom szemléletének túlértékelő szempontja, amely szerint Juhász Gyula lírája híd Ady és Jó zsef Attila között, s értékrendje Babits és Kosztolányi költői rangját tetézi. Joggal szögezi le tehát Borbély Sándor: annak elle nére, hogy a Juhász Gyula-kutatás igen szép eredményeket hozott, „Juhász Gyula az a poéta, akinek emberi-művészi értékeit, szel lemi-költői kvalitásait újra meg újra bizo nyítani kell." Könyve erre a bizonyításra vállalkozik. Igaz, a kiterjedt Juhász Gyula szakirodalom alig teszi lehetővé, hogy a szerző a költői pálya nyomon követésében újdonságra törekedjék, de éppen a - szinte teljessé vált - filológiai anyag alkalmat kí nál a pályaív hiteles „társadalompolitikai és irodalomtörténeti felrajzolásához, nem utolsósorban alkotáslélektani és esztétikai újragondolásához." A szerző a vállalt fel adatnak sikeresen eleget tesz: lelkiismerete sen követi a költői pálya kialakulását, a neuralgikus szakaszoknál hosszasabban el időz, hogy tisztázhassa a szakirodalomban lerakodott túlzásokat és félreértéseket. Úgy tűnik, Borbély Sándor különösen az alkotáslélektani szempontokat tekinti fon tosnak a költő jelentőségének, értékének, hatásának megítéléséhez. Valóban, folytono san tanúi lehetünk Juhász Gyula alkotó módszere afféle sajátosságának, hogy egy kori benyomásait a „visszapillantás tükré
ben" motiválja, s így szüremkednek be a korábbi élmények, impressziók újabb vers anyagába. Másfelől ez azt jelenti, hogy túl nyomórészt műveltséganyaggal, intellektuá lis motívumokkal átitatott másodlagos él ményekkel dolgozik. Vonatkozhat ez még szerelmi költészetére is, hisz az Anna-inspiráció is másodlagos élménnyé válik. Nem véletlen, hogy az Anna-versek igazán inven ciózus időszaka nem Nagyváradon, hanem a költő újabb állomáshelyén, Szakolcán telje sedik ki. Nincs ebben már semminémű ak tív mozzanat, nem érezhető az udvarlás és hódítás láza, s rögtön lemondásba horgad az alig-alig megjelenő érzelem. Az emlékek fo nalán ugyan többször felötlik Anna egy-egy jellemző tulajdonsága, pl. haja színe, szeme kékje, hangja selyme. A visszarévedés azon ban egyre kevésbé fájó, inkább a megszé pült ifjúság jelképes nosztalgiája. Ahogy Borbély Sándor egy versre koncentrálva is találóan összegezi az Anna-versek jelentő ségét: „Föltétien túlmutat önmagán az Anna-inspiráció abban a költeményben is, amelyet a költő már több mint negyvenéve sen írt. Első megközelítésre szerelmi vallo más, a költemény lényege mégis inkább a hűség, nem elsősorban Annához, hanem lí rikusunk ifjúkori én-tudatához, s minden későbbi verspillanatához, amelyben felbuk kan az idealizált arckép." A primér benyomások helyett az intellek tuális élmények előnyben részesítésével függ össze Juhász Gyula költészetének egyik igen fontos formai sajátossága is, a szonett forma feltűnő súlya versrendszeré ben. Elsődlegesen a francia parnasszista is kola — mint intellektuális élmény — indít tatásaként lehet elkönyvelni Juhász Gyula verstani igényességét, a szonett zárt formai tökélyének átvételét. De másféle alkotáslé lektani indítást is sejthetünk a szinte for mai egyhangúságig kedves szonettszerzés mögött. A költő széteső tehetségének kez dettől szüksége lehetett a szabályozott ke ret, a veretes forma fegyelmére, hogy meg őrizhesse önmagát. Ha a költő tizennégy sorosai jelentenek is bizonyos monotóniát, fontos szerepük az életműben aligha vitat ható. Borbély Sándor érthetően száll szem be az afféle igazságtalan lefokozással, amely Juhász Gyula szonettjeinek java ré szét rutinmunkának értékeli. Kimutatja a költő kísérletező hajlamát, amellyel oly so kat tett a szonett újabb meghonosodásáért, korszerűsítéséért, Lazított, igazított a feszes
283
formán, s idomította saját költői alkatához. Juhász Gyulánál a költői életmű megíté lésében kulcsszerepe van a forradalomhoz fűződő kapcsolatának. Borbély Sándor a kérdéskör elemzésének megfelelő terjedel met szentel. Két fő sávon vizsgálja a költő és a forradalmak viszonyát: az ideológiai fejlődés és a kultúra sávján. A költő a tolsztojánus filantrópia alapjáról indul, s elhatá rolja magát az osztályharc erőszakos meg nyilvánulásaitól. De a történelem eseményei által kiváltott reakcióképessége biztosította lépéstartását és eszmei fejlődését. Az októ beri események hatására már republikánus szellemben képes tagadni a nemzeti király ság demokráciájának illúzióját. A kultúra kérdésében pedig a kezdetben meglevő fenntartásai végképp eloszlanak, amikor a Tanácsköztársaság a közművelő dés ügyeit Lukács Györgyre és Kunfi Zsigmondra bízza. Mindkettőjükben az egyete mes értékőrzés biztosítékát látja. A forra dalmas időkben alkalmat talál arra, hogy ő maga is rendszerezze és széles körben is mertesse közművelődési elveit. Egyértelmű en elismeri ebben is a munkásosztály veze tő szerepét. A munkásművelődés kérdése mindvégig élménye és féltő gondja marad. Bizonyára ezzel is összefügg Juhász Gyula forradalmi költészetének afféle egyedi sa játossága, hogy legszebb versei közül jó né hány ismét az emlékezés tükrében - má sodlagos élmény alapján - a forradalom után keletkezett. Borbély Sándor - Juhász Gyula forradalmiságát vizsgálva - nem kerülheti ki köl tőnknek Adyhoz fűződő kapcsolatát. Helyén valóan szögezi le - talán elsőként ilyen ha tározottan szakirodalmunkban: „Juhász Gyulát a forradalmak igenlésének és őrzé sének posztjára Adyhoz való feltétlen hűsé ge állította." Különösen feltűnő ennek a hűségnek hőfoka az ellenforradalom idő szakában, amikor az uralomra jutott fehér terror legfőbb vádlottja az irodalmi életben éppen Ady Endre volt. S a költő a húszas években szinte minden esztendőben lerótta kegyeletét Ady előtt. A húszas évek elején — az irodalomban és politikában - a Petőfi-értelmezés is sar kalatos kérdéssé vált. Juhász Gyula Petőfi eredeti forradalmas arcát idézte. Babitsé mellett az övé a legbátrabb ellenzéki meg nyilvánulás a Petőfi-centenárium idején. A hiteles pályarajz természetesen Juhász Gyula világnézetének ellentmondásairól
284
sem hallgathat. Költőnk nem tud azonosulni Ady felszabadult istenkeresésével; nem tudja megtenni az utat a tradicionális val lásosságtól a tudatos ateizmusig. Megnyug vást talál az áhítatos vallásos órákban. Így próbál erőt meríteni reménytelenségeinek leküzdéséhez. Kísérti az evangéliumi szere tet országának utópiája is. De a kereszténytolsztojánus világ eljövetelébe vetett hit nem csorbítja szembenállását az ellenforra dalommal. Nemegyszer éppen a vallás fra zeológiájával támadja a fennálló társadalmi viszonyokat. A költői értékrend felmérésében fontos kérdés a költő hatása, utóélete. A szerző Ju hász Gyula hatásában líravilágának nem annyira átvehető, hanem inkább átformál ható voltát tartja fontosnak. Leginkább a „népi írók" fedezik fel Juhász Gyula költé szetében a maguk törekvéseihez átmenthető elemeket. Költészetének szociográfikus ré tegeivel valóban megelőzte irodalmunk ilyen törekvéseit. S mi több, kivételes előd olyan értelemben is, hogy — Veres Péter szavaival - „magyarság és szociális őbenne már nem jelentett ellentétet". Modern vo nás gondolatrendszerében, hogy a magyar ság fogalmát nem kötötte kizárólag a pa rasztsághoz. Nem ruházta fel a parasztsá got a történelemformálás kivételes képes ségével. A szegényparaszti nyomorúság szo ciográfikus bemutatásával egyidőben mun kásverseket is írt. Ezekben a jövő formáló jának a proletariátust jelölte meg. Kiemel hetjük: költészetének ilyen jellegű tenden ciája már József Attila költészete felé jelöl irányt. De vannak Juhász Gyula magyarságélmé nyének árnyoldalai is. Borbély Sándor elemzése ezekre is kitér. Fogékonynak mu tatkozott az ősmagyarság-mítosz iránt. A faji alapon pogánykodó turanizmusban szívesen találta meg bánatának, magányá nak kifejezési lehetőségeit. De tudjuk, hogy mindez nagyobbrészt múló epizód költésze tében. Amikor pl. a Magyarság - amelynek átmenetileg munkatársa - antiszemitizmus sal és antikommunizmussal bővíti reperto árját, elhidegül Milotay lapjától. A húszas évek derekától ismét feltűnik neve a Nép szava hasábjain, s szép versekkel igazolja hűségét a munkásság iránt. A centenárium évében hiteles monográ fiával gazdagodott tehát a Juhász Gyula szakirodalom. Olvasmányos szövegezésével a szakemberek és az irodalomkedvelő olva-
sóközönség érdeklődésére egyaránt számot tarthat. Csupán azt hiányolhatjuk, hogy Borbély Sándor csaknem teljesen mellőzi a verselemzéseket. A meglevők is feltűnően szűkszavúak. A szerző részletesebb elemzést elhárító álláspontjával pedig végképp nem érthetünk egyet: „Tulajdonképpen nem is szabadna megzavarni a sorok sugárzó szép ségét elemzéssel." Hogyan közelíthetnénk meg egy-egy többrétegű, fontos vers lénye gét, esztétikai értékeit a formára is tekintő elemzés nélkül? (Gondolat) NEMES ISTVÁN
Csalog
Judit:
A SÖTÉT BÁRÁNY Felnőhet-e az individualitás a társadalmi hierarchia legalsó szférájában, kibontakoz hat-e a személyiség ott, ahol a - deklarált értékekhez való ragaszkodással végső soron létét teszi kockára az egyén, ahol a manipulált közvélemény normáitól való bármilyen irányú eltérés az emberi „társa ságból" való kirekesztést vonja maga után? - e problematika körül szerveződnek Csa log Judit elbeszélései. A novellák hőse az „árnyékos oldalra" szorult kisember, a „közlegény” , az örök Nemecsek - a Cse hov csinovnyikjánál is kiszolgáltatottabb gépírólány, a vidéki pedagógus, a szegény diák, a legkisebb királyfi, a rajta esett sé relemért bosszút fogadó jobbágysarj, a keresztre feszített Názáreti - , az, aki a mesében (és társaiban) veszedelmes kalan dok és megpróbáltatások után, megállván a próbát, elnyeri Tündér Ilonát, elégtételt vesz az önkényeskedő földesúron, Eger vár kapitánya lesz, akit az Atya az ő szerelmes Fiának nyilvánít, és jobbjára ültet. Csak hogy a mese (és a többiek: a legenda, a mítosz, a kalandregény): az a világ, amely nek — bár nincs — lennie kellene, az a va lóság ezzel szemben, amelyben Csalog hő sei mozognak - az Ozorai Pipók, a Döb rögi Dáriusok birtoka, a középszerűség sze mélytelen despotizmusának felségterülete - : a világ, amely van, holott nem szabadna lennie. Ezért itt minden „másként" törté nik, visszájára fordul a mese. Ahogy az „élet" is csupán fonákja, paródiája az „iga zi", az emberi-erkölcsi létezésnek.
A formálás alapjául szolgáló motívumok eredetük szerint két csoportra oszlanak. Az író egyrészt jelképes jelentésű vagy jelké pes jelentés hordozására alkalmas történel mi, irodalmi, bibliai, mesei motívumokból (pl. szent inkvizíció, keresztre feszítés, fa rizeusok és kufárok. Ozorai Pipo, Dárius, Jezábel, Döbrögi, Lúdas, Gergely deák, An tigoné, a bárány. Koponyák Hegye, Árgyélus, a legkisebb testvér stb.), másrészt a családi, a hivatali, az iskolai, a társasélet örökegyforma hétköznapjainak ismétlődő eseményeiből, a mindennapok groteszk tor zsalkodásaiból, kisszerűen véres konfliktisaiból építi fel elbeszélései cselekményét. Az eseményeket a novellák többségében nem a mindentudó elbeszélő előadásából, hanem a szereplők párbeszédéből, első személyű visszaemlékezéséből, leveleiből is merjük meg. Harmadik személyű narrátort ritkán, kizárólag az első rész allegorikus meséiben, példázataiban alkalmaz az író, de szerepe itt is pusztán a helyzet vázolá sára, a tények, adatok tárgyilagos regiszt rálására korlátozódik. A szerzői narrátor aszkétikus szigorral tartózkodik a kom mentártól, visszahúzódik szereplői mögé, látszólag megelégszik az alakok megnyi latkozásainak rögzítésével, közreadásával, a különböző eredetű szövegek - levelek, párbeszéd-töredékek, idézetek — egybeszerkesztésével. A novellák alapvető kompozíciós elve az ellentét és a párhuzam, de a kötet egészé nek szerkezeti egységét is a kontrasztos és az ismétlődő mozzanatok teremtik meg: a kötetet bevezető allegorikus mesékkel és példázatokkal a második rész „igaz törté neteket" állít szembe, az időtlenben, az (ál)mesei-mitikus közegben játszódó, fantaszti kus elemeket tartalmazó sztorikat valósze rű történések, a „történelmi" múltat idéző elbeszéléseket a jelent ábrázolók, a „befe jezett" történeteket „befejezetlenek" vált ják fel. A novellák elrendezése erős időbeli hatást kelt, a mese, a mítosz ködébe vesző múlt felől a jelenen át a jövő félé tartó folyamat képzetét kelti. Ez az idő azonban „üres" idő; az egymást ellenpontozó, egy másra rímelő sorsok egymásutánja azt su gallja, hogy a létnek abban a sávjában, amelyet a novellák felidéznek, nincs való ságos id ő: a mozgás csak helybenjárás, cél nélküli, vég nélküli körforgás. A színhely, az idő, a szereplők elbeszé lésről elbeszélésre változnak, de lényegi tu-
285
lajdonságaik és a köztük levő viszonyok állandóak - a tiszta, igaz, jámbor, emberi létre vágyó Hős magányosan és védtelenül áll szemben az önző, álnok, rafinált, ke gyetlen, gyáva és intoleráns Ellenféllel: a többiekkel - s ismétlődnek a történetek legfontosabb motívumai is. Valakit félre állítanak, megbüntetnek (bezárnak, meg égetnek, keresztre feszítenek — a „valósze rű" történetekben: állásából eltávolítanak, iskolából kicsapnak stb.), mert nem tarto zik „bizonyos körökhöz", mert leleplezi vagy leleplezheti a „nagyobbak" által el követett törvénysértéseket, mert - engedve a provokációnak — „őszinte" véleményt mond (Árgyélus királyfi. Variáció magyar népi motívumokra, INRI, Az igazság győ zelme, A sötét bárány. Csak a tiszta igazat. Triószonáta, Mielőtt megszülettünk). A szo rongatott helyzetben levő hős a (leg)felső fórumhoz (a főnöke főnökeihez, az atya istenhez) fellebbez, de nem talál meghall gatásra, vagy meghallgatásra talál. Mikor, hogy (INRI, Az igazság győzelme, Antigo né, a pszichopata). A „normális átlaglények ből" álló csoport (munkahelyi kollektíva, iskolai közösség, gyermektársadalom, szom szédság, család) nem fogad el, kiközösít va lakit, mert az „m ás": „deviáns" vagy „kü lönc") lázadó, moralista, más vallású, osz tályidegen, túl komoly, túl igyekvő, túl be csületes stb.), tehát persona non grata (Va riáció magyar népi motívumokra, Antigo né . . . , János, Elvira, Ártatlanság, Gravitá ció, Málovics, A sötét bárány. Az igazság győzelme, Csak a tiszta igazat. Hugi). A büntetés és a kiközösítés gyakran együtt jár egymással, az utóbbi az előbbi követ kezménye, a csoport lojalitásának kifejező dése. (Változatok . .., Az igazság győzelme, A sötét bárány.) Az izolálódott, magára ha gyott ember leveleket írogat valakinek, így próbál kitörni a fojtogató elszigeteltségből, de kísérlete kudarcba fullad. Vagy sikerrel jár. Ismét csak mikor, hogy. Szerencse dol ga (Az igazság győzelm e. Boncolási jeg y zőkönyv, Csak a tiszta igazat. Hugi). A Nor mális kioktatja Egy-ügyüt (INRI, Az igaz ság győzelm e, Csak a tiszta igazat, Antigo n é . . . , Triószonáta), aki vagy maga is Nor málissá válik, sőt szuper-normálissá - elfo gadja a játékszabályokat, azaz maga is be áll az írástudók és farizeusok közé (Az igaz ság győzelm e. Mielőtt megszülettünk), vagy összeroppan, fizikailag-lelkileg tönkre megy, agresszív vagy szomorú mizantróppá
286
válik (Variáció egy Csehov-témára, Málo vics, A sötét bárány, Az igazság győzelme). Legjobb (?) esetben valamiféle kompro misszumot köt: többé-kevésbé eljátssza a neki jutott szerepet, de nem azonosul vele, próbálja megőrizni belső függetlenségét (Csak a tiszta igazat, Triószonáta, Mielőtt megszülettünk). Csalog Judit, aki a kötet fülszövegének tanúsága szerint maga is az „árnyékos ol dalon" tudja magát, az örök „lenti"-ek kép viseletében vétót mond a világra, amelyben a kétszeresen kiszolgáltatott „közember" csak léte kockázatásával maradhat hű az er kölcsi értékekhez, önmagához felháboro dott, dühös nem et. Ahogy maga vallja: „Penetráns péntekek poklaiból pengetem pen nám .. . Pennámat pengetem - protestálok!" (Tabló) Joggal: azokra a jelenségekre, ame lyeket szatirikus indulat célba vesz, nem lehet elég hangosan nem-et mondani. Nem az író szándékával van tehát bajunk, nem is indulata hőfokával. Inkább azzal, hogy ágy érezzük - indulatát nem mindig sike rül az alkotás szolgálatába állítania. A rész vét és a gyűlölet ívfényében eltűnnek az árnyalatok: az egynemű fekete háttérből fe héren kiemelkedő „sötét bárány" maga is arctalan folttá anyagtalanodik. A dolgoknak ez a leegyszerűsödése szoro san összefügg a megformálás korábban érin tett sajátosságaival, a szerzői narrátor, a szerzői kommentár programszerű kiiktatá sával, a dramatizált megjelenítés túlhajtásával, a fiktív narrátor megválasztásával. Az élőbeszédet imitáló, ugyanakkor erősen sti lizált párbeszéd kiváló eszköz jellegzetes hétköznapi helyzetek, figurák, viselkedésmódok karikírozó ábrázolására, az össze függések, az okok, a lényeg feltárására azonban önmagában aligha elégséges. A fik tív első személyes novellákban nagyobb te ret kap a reflexió, csakhogy a szerzői nar rátor helyét elfoglaló szereplők, a maguk köznapi tudatával, kevéssé alkalmasak a kommentáló, értelmező szerepre. Csalog Ju dit következetes alkotó: nem lép ki a maga teremtette elbeszélők mögül, nem húz bele oda nem illő szálakat az elbeszélés szöve tébe. Ez azonban azzal a következménnyel jár, hogy csak annyit mutathat meg a vi lágból, amennyi szereplői szemhatárába be lefér, azt mondhatja el, ami az ő nyelvezetü kön elmondható. Ha kielégítetlenül tesszük le könyvét, az azért van, mert úgy érezzük, túl közvetlenül előtörő - jogos - indulatai
és a kevéssé szerencsésen megválasztott formáló eljárások következtében nem tudja maradéktalanul kibontani az anyagában rejlő lehetőségeket. Saját metaforájával élve: behatol a pokol kapuján, de a mé lyebb, rafináltabb szenvedések bugyraiba már nem ereszkedik le velünk. (M agvető, 1983.) VÁRÓCZI ZSUZSA
Vámos
Miklós:
ZENGA ZÉNEK, HANYATT-HOMLOK Vámos Miklós Zenga zének című új re génye az ötvenes években játszódik. Egy ötéves kisfiú naiv csodálkozásának s gya nakvó értetlenségének tükrében jelennek meg a felnőtt logikával is alig követhető politikai cikcakkok, a bűn és rehabilitáció kérdései, majd végül az 56-os tragédia. A regény valóságanyagának egy része nyil vánvalóan önéletrajzi motívumokra épül, a személyes élményalapból nő ki. A gyerek tükör, mint értelmező és ábrázolási mód szer azonban - szerencsére - szétfeszíti az önéletrajziság kereteit, s aránylag széles társadalmi, történelmi hátteret láttat. A fel villanó jelenségek, formák némileg elraj zollak ugyan, s olykor groteszk árnyalatúek, ám az ábrázolás sarkítottsága hűen tükrözi a gyermeki szemlélet végletessé geit. A regényben többször szó esik pl. az ötvenes évek rettegett államhatalmi szervé ről, az ávóról. Egy alkalommal véres vere kedés tör ki a gyerekek között, mert az egyik „leávósozza" a másikat. Az értelmező főhős. Öcsi fejében kialakul egy kép: az ávó, az valami nagyon durva becsületsér tés. Ugyanakkor viszont gyakran hallja környezetében a suttogó intést: vigyázz, mert elvisz az ávó. Így aztán az ávót az ördöggel is azonosítja. A történeti lényeg szempontjából nem férhet kétség az ábrá zolás felszíni voltához, viszont a kor közmegítélését valószerűen érzékelteti a szerző. (A metaforikus csúsztatás szellemessége pedig vitathatatlan.) A Zenga zének kimetszett világában a fővárosi polgári értelmiség gondolkodásmódja, erkölcsrendszere jelenik meg. A
szülők, a család magatartásában konkréttá váló értéknormák átszűrődnek Öcsi gyer meki szemléletén. A regény tematikussága ennek megfelelően az életkor függvényében alakul. A nyiladozó értelem mintegy fel térképezi a körötte levő valóságot, annak — legalábbis számára — extrém csodáit, s persze értelmetlenségeit. Öcsit titokban hit tanra járatják, s kis fejében először csak a Biblia csodái, hitelvei kavarognak. Később azonban komoly lelki válságot idéz elő, hogy szülei az elv felvállalását már nem engedélyezik, templomba nem mehet. A szo cializmusban ugyanis - mint nővérétől megtudja - nem szabad Istenben hinni, csak „Rákosi pajtásban". Csoda-e, ha ekko ra összevisszaságban a május elsejei felvo nuláson azt akarná kiáltani: „Éljen Jézus elvtárs, éljen a párt". Ha szövevényes is a szülők világa, és sok mindent elhallgatnak a gyerek elől, azért - a dolgok rendje sze rint - előbb-utóbb maga is megsejti az öszszefüggéseket. A regény talán leginkább árnyalt jelenete is egy felismeréshez kap csolódik. A család s a barátok a Rajk-perről vitáznak. Az adott történelmi kor egyik legtragikusabb eseménye körül felizzanak a szenvedélyek. Ekkor áll elő Öcsi az őt pil lanatnyilag legjobban foglalkoztató kérdés sel: „apu, mi az hogy basz?". A kínos jele net után az apa megpróbálkozik a méhecs ke-virág illusztrációval, de az ébredező ne mi kíváncsiság majd csak a tapasztalatok során kap választ. A regény az 56-os ősz eseményeivel zárul. Öcsi szemtanúja a Sztálin-szobor ledöntésének, és a sokkoló események következtében az amúgy is ku sza világ most már végképp érthetetlenné válik. A Zenga zének sajátos, az ábrázolni kí vánt valóságot hűen tükröző formavilágot mutat. A szerkezeti mozaikosság, széttöre dezettség mindenekelőtt a gyermeki világ kép rendszernélküliségére utal. A regény másik - már a címben is jelentkező - fel tűnő vonása a sajátos előadásmód. Vámos a korábbi műveiben is látott intarziaszerű narrációval él. Öcsi gondolatai, álmai - el különülve a szerzői közléstől - összefolyva, szózuhatagonként jelennek meg. Az egyszuszra előadott közlendő préselődik így össze valami tagolatlan, alig érthető formá ba — ahogy azt a hasonló korú kis kölyköknél tapasztalhatjuk. A Zenga zének meghatározó jegye ilyenformán is a gyer meki szemlélet, ám Vámos új könyve még-
287
Sem tekinthető gyerekregénynek. A mai fia tal írónemzedék egyik jelentős egyénisége néz szembe gyermekkorával, s - nem kevés iróniával - értelmezi azt a kort, amelyben hajdan fennen hirdette a „zének", hogy szép a „zélet". A Zenga zénekkel majdnem egyidőben megjelent a Hanyatt-homlok két kisregényt tartalmaz. Az Emily néni szakálla s a cím adó mind témában, mind megformáltságban meglehetősen eltérő mű. Az első kisregény nemi aberrációt sejtető címe egészen prózai történetet takar. Telcs Elek, korunk kisembere — korunkra jellem ző módon - identitászavarokban szenved. Nevét elviselhetetlennek érzi, rémesen rút felesége megcsalja, majd kidobja, az albérlőség poklába taszítja. A megváltást jelenti az a bentlakásos szuggesztopédiai angol nyelvtanfolyam, amelyre végül is sikerül bejutnia. S a nagyvilági miliő, szmokinggal, Ballantinessel, garden partyval igazi terá pia. Telcs Elek visszanyeri önbizalmát, megférfiasodik, hódít, és a tanfolyam végezté vel úgy érzi, életének ismét van értelme. Az alapjában véve naivnak tűnő történet ezen a ponton kezd életszerűvé válni, majd kegyetlenül valóságos csattanóval végződik. A fantázianevek mögött ugyanis hétköznapi emberek, háziasszonyok, feleségek, üzletkö tők, funkcionáriusok rejtőznek, akiknek a nyelvtanfolyam csak alibi, a külföldi kikül detéshez szükséges a nyelvtudást dokumen táló papír. Körön kívüli hősünkre viszont ez az életnívó olyan felszabadítólag hat, hogy már nem képes a kisszerűségre, s nem marad más, mint a nagystílű halál. „Lehetőség válhat valósággá, valóság nem válhat lehetőséggé" - olvashatjuk a kötet elé bocsátott jeligében. Az Emily néni sza kálla sajnos alig több, mint e megszívlelen dő tanulság epikus illusztrációja. A kibon tott történet életanyaga meglehetősen sze gény, képletszerűségében viszont nem elég gé elvont s nem eléggé parabolisztikus. A különböző életminőségek meghatározzák, sőt behatárolják a személyiség kiteljesítésé nek lehetőségeit - ez olyan szociológiai közhely, amit a szociológiai irodalom, sú lyos tényanyaggal felfegyverkezve, szinte naponta prezentál. A kisregény művészi
288
erejét a különböző közlésformák nyelvi, grafikai mcgformáltsága hivatott erősíteni. A Teles Elek életét bemutató szövegrészek s az életidegenségükben komikus angol nyelvleckék, a fonetikusan átírt angol ki fejezések kétségkívül különböző színvona lat, különböző világot jelentenek. Bár a kü lönbség önmagában alig rendelkezik művé szi erővel. A Hanyatt-homlok megírt novellákat s még csíraállapotban lévő műveket, műhely forgácsokat, önéletrajzi emlékképeket egy aránt tartalmaz. A formásra csiszolt és a félig kész vagy épp nyers állapotban levő műalkotás természetesen nem mérhető azonos mércével. Az egymáshoz logikailag nem kapcsolódó, számokkal jelzett darabok közül sűrű atmoszférájával, fájdalmasan groteszk humorával kiemelkedik a XIX.: Dachau és a Duna-part technicizált, modern víziója. A Hanyatt-homlok darabjaiban a tárgyak és jelenségek, a világ különböző elemei kiszámíthatatlan kavargásban, az álom, a valószerűtlenség szürrealizmusával és abszurditásával kapcsolódnak egymás hoz. A valóság ilyen látszatát, színét ellen súlyozza a szerzői közbeavatkozás, amely tényszerűségével - zárójelben közreadott információkkal - pontosítja, kiigazítja a képzelet, a fikció játékait. A szín és a fo nák, a valóság és az álom, a „hanyatt" és a „hom lok" valóban együtt adja a teljes séget. Vámos Miklós tehetsége, írói kvalitása eddigi műveiből is nyilvánvaló. Most meg jelent köteteinek egyike, a Zenga zének egy szépen ívelő pálya újabb szakaszát elő legezi. Noha ez a regény sem hibátlan alko tás - a helyenkénti (meglehet szándékol tan) hanyag fogalmazásmód, az egyébként remek szerkezetet fellazító ismétlés, úgy látszik. Vámosnál már-már stílusjeggyé avanzsál - az ábrázolni kívánt valóság tö résvonalait, az elhallgatásokat és elfojtódásokat, a világ gyors megválthatóságába vetett hit csömörbe fúló gyönyörét, a lénye get faggató gondolat gyanússá válását - az ötvenes évek kusza valóságát művészien tükrözi. N. HORVÁTH BÉLA